ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 804/4607/16
адміністративне провадження № К/9901/31260/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Пасічник С.С., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2016 (суддя - Захарчук-Борисенко Н.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 (колегія суддів: Н.П. Баранник, Ю.В. Дурасова, А.А. Щербак) у справі № 804/4607/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Малбі Фудс» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
            
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Малбі Фудс»  звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0000142200 від 21.01.2016, яке винесено на підставі акту документальної планової виїзної перевірки від 08.01.2013 № 18/222/32998661.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що штрафні санкції донараховані спірним податковим повідомленням-рішення визначені відповідачем поза межами строків передбачених приписами статті 102 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2016, яка була залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0000142200 від 21.01.2016, яке винесено на підставі Акту документальної планової виїзної перевірки від 08.01.2013 № 18/222/32998661.
Рішення судів мотивовано тим, що податкове повідомлення - рішення № 0000142200 складено 21.01.2016, вже після спливу строку, що дорівнює 1095 днів, а тому відповідач не мав права визначати грошові зобов`язання зі сплати донарахованого штрафу у розмірі 90121,75 грн.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в яких просить їх скасувати, у задоволені позову відмовити, повторюючи доводи акту перевірки, заперечень до позову та апеляційної скарги, які не підлягають повторному зазначенню.   
          Письмового відзиву на вказану касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає розгляду справи. 
Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області при проведенні інвентаризації актів перевірок встановлено, що при винесенні податкового повідомлення - рішення № 0000092302 від 21.01.2013 за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Малбі Фудс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 по 30.09.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 по 30.09.2012, були помилково застосовані штрафні санкції по податку на додану вартість у розмірі 25%, оскільки на дату винесення податкового повідомлення - рішення не була врахована інформація щодо попередньої документальної планової виїзної перевірки позивача (акт перевірки № 4023/231/32998661 від 19,10.2011 року) за результатами якої було встановлено заниження податку на додану вартість за січень та лютий 2011 року.
За порушення пункту 123.1. статті 123 ПК України не застосовано штрафні санкції по податковому повідомленню -рішенню № 0000092302 від 21.01.2013 у розмірі 90121,75 грн. У зв`язку із чим, відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення №0000142200 від 21.01.2016, у якому додатково нараховані штрафні санкції по податку на додану вартість відповідно до акту документальної планової виїзної перевірки від 08.01.2013 № 18/222/32998661.
Не отримавши позитивного результату від адміністративного оскарження такого податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з позовом, що був задоволений, з чим погоджується Верховний Суд з огляду на наступне.
Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Підпунктом 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 ПК України надано визначення грошовому зобов`язанню платника податків як суми коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до пункту 54.1. статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
У пункті 114.1 статті 114 ПК України зазначено, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.
Згідно зі пунктом 102.1 статті 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
За змістом пункту 102.2 статті 102 ПУ України, грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо: податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано; посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов`язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.
У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що спірним податковим повідомленням-рішенням від 21.01.2016 застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції у сумі 90121,75 грн. на суму податку на додану вартість  у розмірі 360487,00 грн., у тому числі за листопад 2011 року в сумі 1658,00 грн. та за липень 2012 року в сумі 358830,00 грн. у січні 2013 року. Штрафні (фінансові) санкції у загальній сумі 90121,75 грн. нараховані податковим органом у відсотковому розмірі (50 відсотків) від вказаних сум податку, які були визначені відповідачем під час проведеної податкової перевірки, висновки якої зафіксовані в акті від 08.01.2013 №18/222/329986661. 
За встановлених обставин справи, Верховний Суд погоджується висновками судів попередніх інстанцій, що нарахування відповідачем податковим повідомленням - рішенням від 21.01.2016 штрафних санкцій за порушення допущені у листопаді 2011 року і липні 2012 року і за умови, що такі були виявлені ще в першій декаді, тобто в січні 2013 року здійснено без дотримання строків давності, визначених статтею 102 ПК України, а саме, з порушенням 1095-денного строку як граничного терміну сплати вказаного податку до бюджету.
Доводи касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до непогодження з оцінкою судів попередніх інстанцій встановлених обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено.
Враховуючи вищенаведене, Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги про наявність підстав для задоволення позову. 
          Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
          Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а  постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016   -  без змін.
2.          Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	В.П. Юрченко І.А. Васильєва   С.С. Пасічник