Дата документу 09.11.2020 Справа № 323/581/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 323/581/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Мінаєв В.В.
№ 22-ц/807/2521/20                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Полякова О.З.
                       Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» на рішення Оріхівького районного суду Запорізької області від 13 травня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування,

ВСТАНОВИВ

В березні 2020 року ПрАТ «Українська страхова компанія» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та ОСОБА_1 (надалі – відповідач) було укладено Кредитний договір № 11931с від 29.11.2013 р. На виконання умов вказаного вище кредитного договору Кредитна спілка «Українська кредитна спілка» надала, а відповідач отримав у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки у загальному розмірі 8000,00 (вісім тисяч) гривень строком на 24 місяці з 29.11.2013 року по 29.11.2015 року включно зі сплатою процентів у розмірі 28,8% річних. В подальшому між позивачем та КС «Українська кредитна спілка» було укладено Договір добровільного страхування кредитів № 26 від 02.12.2013 року, відповідно до Додатку № 1 якого Кредитний договір № 11931с від 29.11.2013 року, укладений між КС «Українська кредитна спілка» та відповідачем, включено до переліку договорів, страхові ризики за якими застраховано позивачем, на загальну суму 18528,00 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачував. Позивачем на підставі заяви КС «Українська кредитна спілка» № 3947 від 14.02.2020 р. та доданих до неї документів, складено страховий акт № 101кр від 17.02.2020 року та відповідно до нього в той же день здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 18055,01 грн.

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути з ОСОБА_1 суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 18055,01 грн., а також вирішити питання про судові витрати.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 15 травня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Українська страхова компанія» грошову суму в розмірі 8333,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Українська страхова компанія» судові витрати на оплату судового збору в розмірі 970,07 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПрАТ «Українська страхова компанія» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким 

Відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України до суду не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сума прострочених відповідачем платежів становить лише 8333,00 грн., оскільки решта платежів по Кредитному договору були внесені відповідачем, а кредитні зобов`язання в цій частині припинились належним виконанням, і лише в межах простроченої суми до позивача перейшло право вимоги до відповідача.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 11931с від 29.11.2013 р.(а.с.15)

На виконання умов вказаного вище Кредитного договору відповідач отримав від кредитодавця грошові кошти у безготівковій формі з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки у загальному розмірі 8000 грн. строком на 24 місяці з 29.11.2013 р. по 29.11.2015 р. включно зі сплатою процентів за ставкою 28,8 % річних, що підтверджується належним чином завіреною копією платіжного доручення № 26800 від 29.11.2013 р. з відмітками банку про проведення даного платежу (а.с.17)

Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору та Додаток № 1 до нього Сторонами Кредитного договору був узгоджений графік погашення кредиту та процентів за користування ним, згідно якого відповідач зобов`язався, починаючи з 29.12.2013 року сплачувати щомісячні платежі у розмірі 333,00 грн. кожний, а також останній щомісячний платіж 29.11.2015 рок у розмірі 341,00 грн.(а.с.16)

02 грудня 2013 року Кредитною спілкою "Українська кредитна спілка" та Прат "Українська страхова компанія" укладено Договір добровільного страхування кредитів № 26(а.с.25)

Згідно пункту 1.2 Договору страхування його предметом є майнові інтереси Кредитної спілки "Українська кредитна спілка", що не суперечать закону, пов`язані із матеріальними збитками, які завдані останній внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені строки відповідно до Кредитних договорів.

Відповідно до п. 1.3 Договору страхування позивач, як страховик, здійснює страхування кредитних ризиків за кредитними договорами, укладеними між позичальниками та Кредитною спілкою "Українська кредитна спілка", згідно з Реєстром наданих за звітний період кредитів, що укладені в межах Договорів про співробітництво між Кредитною Спілкою "Українська кредитна спілка" та позивачем.

Згідно Додатку № 1 до Договору страхування Кредитний договір віднесено до переліку договорів, страхові ризики за якими застраховано позивачем, на загальну суму 18528 грн. 00 коп.(а.с.27)

Відповідно до п.п.2.1. та 2.1.1 Договору страхування, страховим випадком за цим Договором по відношенню до конкретного кредитного договору, що внесений до Реєстру наданих кредитів, є факт збитків Кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань перед Кредитором по поверненню кредиту в строки та в порядку, передбачених укладеним між ними Кредитним договором, внаслідок будь-яких подій ("З відповідальністю за усі ризики"). Відповідальність Страховика за страховим випадком виникає у разі, якщо Кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених Кредитним договором протягом 10 (десять) днів після настання строку сплати третього платежу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно виписки з рахунку позичальника ОСОБА_1 від 17.02.2020 року № 3950, відповідач в період з 29.11.2013 року по 11.08.2014 року виконував свої зобов`язання належним чином, сплачуючи щомісяця грошову суму в розмірі 525 грн., а в період червня-серпня 2014 року 725 грн., після чого припинив внесення щомісячних платежів (а.с.29)

Враховуючи вищевказану виписку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, що несплаченими залишились платежі, починаючи з вересня 2014 року, а всього сума заборгованості за Кредитним договором на момент закінчення строку його дії становила 8333,00 грн., з яких 5334,05 грн. – заборгованість з основної суми кредиту, а решта 2998,95 грн. – заборгованість з процентів за користування кредитом.

Таким чином, у зв`язку з несплатою відповідачем щомісячних платежів протягом трьох місяців поспіль (з вересня по листопад 2014 року) настав страховий випадок, передбачений Договором страхування.

Відповідно до п. 5.1 Договору страхування Кредитна спілка «Українська кредитна спілка» направила позивачу заяву № 3947 від 14.02.2020 року про виплату страхового відшкодування у сумі 18055,01 грн. внаслідок неналежного виконання відповідачем свого зобов`язання за Кредитним договором. 

Згідно із п. 4.4.5 Договору страхування позивач зобов`язаний протягом 4 робочих днів після отримання від страхувальник заяви і документів, необхідних для встановлення обставин страхового випадку та розміру завданих збитків, прийняти рішення про виплату (або про відмову виплати) страхового відшкодування та скласти страховий акт про виплату (або про відмову виплати) страхового відшкодування по Кредитному договору.

Відповідно до п. 4.4.6 Договору страхування протягом 5 робочих днів після отримання від страхувальника заяви і документів, необхідних для встановлення обставин страхового випадку та розміру завданих збитків позивач зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач склав страховий акт 101кр від 17.02.2020 року та в той же день здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 18055.01 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2020 від 17.02.2020 р. з відміткою банку про проведення платежу(а.с.30,31)

Пунктом 5.7 Договору страхування погоджено, що до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за цим договором, переходить в межах виплаченого страхового відшкодування право вимоги, яке Кредитна спілка "Українська кредитна спілка" має до позичальника згідно з умовами відповідно кредитного договору.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Положеннями ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ч.1 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та; пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Аналогічну норму права містить також ст.4 Закону України від 17.03.1996 №85/96-ВР "Про страхування" .

Відповідно до п.16 ч.4 ст.6 вищевказаного Закону страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту) є одним з видів добровільного страхування.

Згідно ст. 993 ч. 1 ЦК України, ст.27 Закону №85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно роз`яснень Великої Палати Верховного Суду викладених в постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункт 43).
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач заявив свої вимоги одночасно з двох правових підстав, які виключають одна одну: в порядку регресу (ст. 1191 ЦК України) та в порядку суброгації (ст. 993 ЦК України, ст. 27 ЗУ "Про страхування").

Відповідно до п. 3 постанови № 5 Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року ухвалюючи рішення, суд має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому, суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі. У зв`язку із цим, посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні пред`явленого позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обґрунтування) та зміст позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що до позивача в порядку суброгації перейшло право вимоги до відповідача за Кредитним договором, яке належало КС "Українська кредитна спілка", що одержала страхове відшкодування.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно враховано, що за змістом п. 2.1.1, п. 5.3 Договору страхування, у разі якщо кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених Кредитним договором, протягом 10-ти днів після настання строку сплати третього платежу, страхове відшкодування по такому страховому випадку сплачується кредитору в розмірі суми прострочених платежів.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сума прострочених відповідачем платежів становить 8333,00 грн.

Інша частина платежів по Кредитному договору були внесені відповідачем, а кредитні зобов`язання в цій частині припинились належним виконанням, і лише в межах простроченої суми до позивача перейшло право вимоги до відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сплата позивачем своєму страхувальнику страхове відшкодування в розмірі більшому, ніж передбачено Договором страхування, не може бути підставою для стягнення з відповідача суми, право на стягнення у кредитора вже припинилось і не могло перейти до позивача в порядку суброгації, оскільки в такому випадку на відповідача був би покладений тягар подвійної сплати платежів за Кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що розмір прострочених відповідачем платежів за Кредитним договором в частині страхового відшкодування складає 8333,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно зменшено суму судових витрат є безпідставним, оскільки судом з урахуванням статті 141 ЦПК України здійснено розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог. 

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанцій по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано та порушено норми матеріального і процесуального права.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Вагомих, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. 

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

До того ж доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки його висновків, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 381,382  ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» залишити без задоволення.

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 15 травня 2020 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 9 листопада 2020 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        О.З. Поляков

                                                                               С.В. Кухар