Дата документу 24.11.2020 Справа № 336/7747/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 336/7747/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
№ 22-ц/807/2368/20                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
               ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Онищенко Е.А.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування майна, звернення стягнення на предмет застави,
ВСТАНОВИВ

В грудні 2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування майна, звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування позову зазначало, що 15.09.2011 між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №44-1404/2011, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику Кредит на цілі, що вказані в цьому договорі (на придбання автомобіля), а Позичальник приймає Кредит та в забезпечення виконання своїх зобов`язань за цим Договором згідно з умовами договору застави, що укладається між Банком та Позичальником, передає Банку в заставу транспортний засіб, характеристики якого вказані в п. 1.1 Договору, на таких умовах: сума Кредиту складає 121 792,00 гривень, строк користування Кредитом - з 15.09.2011 по 14.09.2018; процентна ставка за користування Кредитом - 18,50 % річних за строковою заборгованістю, та 21,50 % річних у разі порушення Позичальником зобов`язань, як усіх разом, так і кожного з них окремо, які зазначені у п.3.2.1., п.3.2.5-п.3.2.7., п.3.2.12-п.3.2.14 цього Договору. У разі усунення позичальником вищезазначених порушень процентна ставка за користування Кредитом встановлюється у розмірі, що діяв до моменту порушення зобов`язання. Також, згідно з умовами договору, Позичальник сплачує Банку комісії у розмірі та в порядку визначених його умовами.
Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, які полягають у поверненні кредиту, сплаті процентів за користування Кредитом, а також у відшкодуванні збитків у зв`язку з порушенням умов цього Договору, Позичальник надає банку у заставу автомобіль, який придбаний за рахунок Кредитних коштів марки Seat Leon, 2011 року випуску, що є предметом забезпечення та забезпечує у термін, не пізніше дати підписання цього договору. Відповідно, між сторонами Кредитного договору, з метою забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань за ним, укладено Договір застави транспортного засобу №44-1404/2011/3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В. за р.№3846 15.09.2011. За умовами договору, відповідачка ОСОБА_3 передала в заставу транспортний засіб, а саме: автомобіль марки SEAT, модель LEON, типу ХЕТЧБЕК ЛЕГКОВИЙ, 2011 р.в., номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 14.09.2011, видане Запорізьким ВРЕР №2 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області).
На час виконання виконавчого напису за вказаним кредитним договором правонаступником ПАТ «Банк Кіпру» було ПАТ «Неос Банк», яке 21.07.2014 на підставі договору факторингу відступило право вимоги за кредитним договором та згідно з Договором про передачу прав за договорами застави, посвідченим 21.07.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. за р.№3305. 
В порушення умов договору, ОСОБА_3 зобов`язання за договором не виконала належним чином, внаслідок чого за період з 21.07.2014 по 21.11.2014 виникла заборгованість за кредитом – 82 642,00 гривні, заборгованість за відсотками за користування кредитом – 12 289,46 гривень, сума сплати за вчинення виконавчого напису нотаріуса – 3 500 гривень, що разом становить суму загальної заборгованості станом на 12.01.2015 - 98 431,46 гривню.
Враховуючи вимоги п. 1.1-1.4, 3.2, 3.3 Договору застави, та наявність заборгованості, 15.09.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинений виконавчий напис нотаріуса, р. №290, яким звернено стягнення на предмет застави. Вказаний виконавчий напис пред`явлений на виконання до Шевченківського ВДВС ЗМУЮ. Під час проведення виконавчих дій позивач дізнався, що предмет застави відчужений. 27.05.2015 року Головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМУЮ Іваницею Ю.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у якій зазначено, що транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_2 .

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, витребувати транспортний засіб, а саме, автомобіль марки SEAT, модель LEON, типу хетчбек легковий, 2011 р.в., номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , ТОВ «Кредитні ініціативи» на період його реалізації, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №44-1404/2011 від 15.09.2011 звернути стягнення на предмет застави, - транспортний засіб, а саме, автомобіль марки SEAT, модель LEON, типу хетчбек легковий, 2011 р.в., номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , шляхом продажу зазначеного автомобіля ТОВ «Кредитні ініціативи» шляхом проведення публічних торгів в рамках виконавчого провадження, за початковою ціною, визначеною оцінкою майна на момент продажу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

На апеляційний розгляд відповідачка ОСОБА_4 не з`явилася неодноразово, хоча була обізнана про перебування справи на апеляційному розгляді, позаяк отримувала відповідні ухвали суду та скористалася правом надання відповіді на апеляційну скаргу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач просить витребувати транспортний засіб, а саме, автомобіль марки SEAT, модель LEON, типу хетчбек легковий, 2011 р.в., номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , ТОВ «Кредитні ініціативи» на період його реалізації, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №44-1404/2011 від 15.09.2011 звернути стягнення на предмет застави, - транспортний засіб, а саме, автомобіль марки SEAT, модель LEON, типу хетчбек легковий, 2011 р.в., номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , шляхом продажу зазначеного автомобіля ТОВ «Кредитні ініціативи» шляхом проведення публічних торгів в рамках виконавчого провадження, за початковою ціною, визначеною оцінкою майна на момент продажу.

Судом також встановлено, що 15.09.2011 між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №44-1404/2011, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику Кредит на цілі, що вказані в цьому договорі (на придбання автомобіля), а Позичальник приймає Кредит та в забезпечення виконання своїх зобов`язань за цим Договором згідно з умовами договору застави, що укладається між Банком та Позичальником, передає Банку в заставу транспортний засіб, характеристики якого вказані в п. 1.1 Договору, на таких умовах: сума Кредиту складає 121 792,00 гривень, строк користування Кредитом - з 15.09.2011 по 14.09.2018; процентна ставка за користування Кредитом - 18,50 % річних за строковою заборгованістю, та 21,50 % річних у разі порушення Позичальником зобов`язань, як усіх разом, так і кожного з них окремо, які зазначені у п.3.2.1., п.3.2.5-п.3.2.7., п.3.2.12-п.3.2.14 цього Договору. У разі усунення позичальником вищезазначених порушень процентна ставка за користування Кредитом встановлюється у розмірі, що діяв до моменту порушення зобов`язання. Також, згідно з умовами договору, Позичальник сплачує Банку комісії у розмірі та в порядку визначених його умовами.
Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, які полягають у поверненні кредиту, сплаті процентів за користування Кредитом, а також у відшкодуванні збитків у зв`язку з порушенням умов цього Договору, Позичальник надає банку у заставу автомобіль, який придбаний за рахунок Кредитних коштів марки Seat Leon, 2011 року випуску, що є предметом забезпечення та забезпечує у термін, не пізніше дати підписання цього договору. Відповідно, між сторонами Кредитного договору, з метою забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань за ним, укладено Договір застави транспортного засобу №44-1404/2011/3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В. за р.№3846 15.09.2011. За умовами договору, відповідачка ОСОБА_3 передала в заставу транспортний засіб, а саме: автомобіль марки SEAT, модель LEON, типу ХЕТЧБЕК ЛЕГКОВИЙ, 2011 р.в., номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 14.09.2011, видане Запорізьким ВРЕР №2 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області).
На час виконання виконавчого напису за вказаним кредитним договором правонаступником ПАТ «Банк Кіпру» було ПАТ «Неос Банк», яке 21.07.2014 на підставі договору факторингу відступило право вимоги за кредитним договором та згідно з Договором про передачу прав за договорами застави, посвідченим 21.07.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. за р.№3305. 

Судом першої інстанції встановлено та не оспорено відповідачами, що у порушення умов договору, ОСОБА_3 зобов`язання за договором не виконала належним чином, внаслідок чого за період з 21.07.2014 по 21.11.2014 виникла заборгованість за кредитом – 82 642,00 гривні, заборгованість за відсотками за користування кредитом – 12 289,46 гривень, сума сплати за вчинення виконавчого напису нотаріуса – 3 500 гривень, що разом становить суму загальної заборгованості станом на 12.01.2015 - 98 431,46 гривню.

Судова колегія враховує, що відповідачами не надано жодних доказів на підтвердження того, що заборгованість за договором погашена.
Навпаки, в матеріалах справи є розрахунок заборгованості з зазначенням відомостей про рух коштів, з якого вбачається що заборгованість за кредитом не погашена.

Враховуючи вимоги п. 1.1-1.4, 3.2, 3.3 Договору застави, та наявність заборгованості, 15.09.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинений виконавчий напис нотаріуса, р. №290, яким звернено стягнення на предмет застави. Вказаний виконавчий напис пред`явлений на виконання до Шевченківського ВДВС ЗМУЮ. Під час проведення виконавчих дій позивач дізнався, що предмет застави відчужений. 27.05.2015 року Головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМУЮ Іваницею Ю.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у якій зазначено, що транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_2 .

Посилання відповідача ОСОБА_4 на те, що позивачем реалізоване своє право шляхом вчинення виконавчого напису не є переконливим, позаяк виконавчий напис не був виконаний. крім того. він видавався на звернення стягнення на предмет застави стосовно відповідача ОСОБА_5 .

Судова колегія враховує, що з часу укладення договору застави, предмет обтяження – автомобіль, який було придбано за рахунок кредитних коштів зазначений у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна як такий, який не підлягає відчуженню.

Боржником за кредитним договором ОСОБА_3 порушено умови договору застави, тому що незважаючи на зареєстровану заборону, вона здійснила відчуження предмету застави.

Заперечуючи проти позову, відповідачка ОСОБА_4 посилалася на те, що позивач в порушення процесуального обов`язку доказування, не обґрунтував, в чому полягає його порушене право відповідно до ст. 16 ЦК України. Вважає, що позивачем заявлено саме вимоги майнового характеру та, в порушення положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не здійснено оцінку майна, проте, вона є обов`язковою для визначення збитків та розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Позивачем не доведено, що вартість спірного автомобілю дорівнює сумі заборгованості за кредитним договором. Початкова ціна реалізації транспортного засобу також відмінна від заборгованості.
Також відповідачка зазначала про те. що позивачем обрано невірний спосіб реалізації майна, оскільки його вартість перевищує суму заборгованості, а порядок відшкодування різниці у позові не визначено. 

Такі посилання не є переконливими, позаяк в справі є розрахунок заборгованості, який не оспорений, вартість реалізації заставного майна може бути визначена на час його реалізації, а наслідки перевищення вартості заставного майна у разі його реалізації за суму більшу ніж заборгованість передбачені законом.

За ст. 25 Закону «Про заставу» якщо при реалізації предмета застави виручена грошова сума перевищує розмір забезпечених цією заставою вимог заставодержателя, різниця повертається заставодавцю. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 26, ч.1 ст. 27 Закону України “Про заставу” заставодавець має право в будь-який час до моменту реалізації предмета застави припинити звернення стягнення на заставлене майно виконанням забезпеченого заставою зобов`язання. Застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Підстав, передбачених ст.28 вказаного закону, для припинення застави, судом не встановлено. 

Також, відповідачкою, із врахуванням того, що 27.05.2015 виконавчий документ повернуто стягувачу, тобто, з цього часу позивачу було достеменно відомо про відчуження майна добросовісному набувачу, позивачем пропущений строк позовної давності (ст. 253, 256-258, 261, 267 ЦК України). Оскільки позивач звернувся до суду лише 09.12.2019, відповідачка наголошує на пропуску строку звернення до суду з вимогами до неї, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі. 

Суд першої інстанції , відмовляючи у задоволені позову виходив з того, що згідно з п.2.4 договору, в період дії даного договору заставодавець не вправі надавати майно, яке є предметом застави, в заставу за іншими зобов`язаннями і відчужувати його без письмової згоди заставодержателя.
За змістом п.3.2-3.4 договору, за порушення заставодавцем зобов`язань щодо застосування заходів, необхідних для зберігання предмета застави, а також несплати заставодавцем у встановлений в кредитному договорі строк процентів за користування кредитом, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання забезпеченого заставою зобов`язання, звернувши стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду на підставі виконавчого напису нотаріуса. Неврегульовані сторонами спори та розбіжності, які виникають при виконанні даного договору, вирішуються у судовому порядку, згідно чинного законодавства України.

Відтак у договорі зазначено про право, а не обов`язок заставодержателя у разі відчуження предмета застави, на дострокове припинення договору.

Натомість одночасно закон надає заставодержателеві як кредитору право на обрання способу захисту права в тому числі і на звернення стягнення на заставне майно незалежно від переходу права власності на це майно до іншої особи.

Відповідно до 3.2-3.4 договору застави майна (транспортного засобу) №44-1404/2011/3 від 15.09.2011, внаслідок невиконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором, забезпеченим заставою, ТОВ “Кредитні ініціативи” скористалось своїм правом вимагати виконання забезпеченого заставою зобов`язання, звернувши стягнення на предмет застави. 
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання. Так, у позасудовий спосіб, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 12.01.2015 здійснено звернення стягнення на заставлене майно.

Звернення стягнення на предмет застави в межах процедури виконавчого провадження не відбулося, і не могло відбутися з причин протиправного відчуження заставодавцем предмету застави .

Суд першої інстанції вважав, що саме внаслідок винесення постанови головного державного виконавця Шевченківського відділу ДВС ЗМУЮ Іваниці Ю.О. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27.05.2015 стягувач ТОВ “Кредитні ініціативи” дізнався про відчуження предмету договору застави (транспортного засобу) заставодержателем.
Згідно з ч.1,2 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду.
Відповідно, позивач скористався своїм правом на судовий захист для звернення стягнення за рішенням суду, що прямо передбачено умовами п. 3.3 договору застави майна (транспортного засобу) №44-1404/2011/3 від 15.09.2011. 

Ршенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі №336/90/15-ц, пр.2/336/2628/2015 від 02.12.2015 чітко визначено розмір заборгованості ОСОБА_3 , яка станом на 21.11.2014 становить: за кредитом – 82 642 гривень та за відсотками – 12 289,46 гривень. Вказана сума кредиту та відсотків, із додаванням суми за вчинення виконавчого напису нотаріуса, зазначена представником позивача у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог.

Та обставина, що доданий до позову розрахунок вказує на наявність більшої заборгованості не унеможливлює звернення стягнення та не суперечить закону, зважаючи на право заставодержателя отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави 

Так, згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ст. 589 ЦК України). 

За змістом ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За положеннями ч.1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.
Ч.1 ст. 584 ЦК України передбачено, що у договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, та (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору.
За змістом ст.1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору,закону або рішення суду.
Статтею 3 цього ж закону передбачено, що заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про заставу» у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо). При укладанні договору застави за згодою сторін або на вимогу однієї із сторін може бути проведена аудиторська перевірка достовірності та повноти балансу або фінансового стану відповідної сторони договору застави та оцінка предмета застави відповідно до законодавства.

Крім того, ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні. У разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов`язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п`яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно зі ст. 13 цього Закону. 

Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Таким чином обтяження забрегло чинність при переході права власності до відповідача ОСОБА_4 та у кредитора залишилося право вимагати звернення стягнення на це майно незалежно від того, чи був обізнаний новий власник про обтяження майна.

У разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Натомість на час придбання спірного автомобіля відповідачем ОСОБА_4 застава була зареєстрована обятяжувачем на виконання ч.3 ст. 577 ЦК України з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджено наявними, дослідженими судом доказами. 

Відповідно, заставодавець (відповідачка-1) в порушення ч.2 ст. 586 ЦК України та п.2.4 договору застави, в період дії даного договору, без письмової згоди заставодержателя 06.09.2014 здійснила відчуження транспортного засобу (предмету застави) відповідачці-2 ОСОБА_2 , що не заперечується стороною у справі та видно з постанови державного виконавця, вказаної вище.

Відмовляючи у позові, суд послався на положення ст. 387 ЦК України, якими передбачено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 
Натомість кредитор не був власником майна, а був лише заставодержателем.

Наявність в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження транспортного засобу, який є предметом застави, позбавляє відповідача права посилатися на добросовісність його набуття та відсутність його обтяжень.

Згідно зі ст. 590, 591 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. 
Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. 

Встановивши, що права позивача дійсно порушенні внаслідок продажу предмету застави без згоди заставодержателя та порушення з боку ОСОБА_1 її зобов`язань за договорами, судом першої інстанції зазначено, що позов не підлягає задоволенню внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності.

Суд першої інстанції виходив з того, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а перебіг цього строку у даній справі на думку суду першої інстанції почався .з дати винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу — ТОВ “Кредитні ініціативи” (27.05.2015).

На думку суду першої інстанції саме під час проведення виконавчих дій позивач дізнався про відчуження ОСОБА_3 предмету застави, та з урахуванням дати звернення до суду із цією позовною заявою за допомогою засобів поштового зв`язку (03.12.2019), загальний строк позовної давності заставодержателем порушений. 

Натомість судом першої інстанції не враховано, що позивачем не оспорюється договір відчуження транспортного засобу.

Як вже зазначалося, таким відчуженням позичальником були порушені умови договору, але це не потягло за собою обов`язок кредитора визнавати такий договір недійним, адже кредитор наділений правом вимагати звернення стягнення на майно, обтяжене заставою, незалежно від зміни власника цього майна.

Тож посилання суду на те, що порушення позичальником умов договору потягло обов`язок кредитора заявити вимоги про звернення стягнення на майно не базується ані на положеннях закону, ані на змісті кредитного договору.

Та обставина, що, як зазначив суд першої інстанції, позивачу стало достеменно відомо не лише про порушення свого права, а й про особу, яка його порушила, тобто, про особу дійсного власника спірного автомобіля не зобов`язувала позивача звернутися до суду за захистом порушеного права.
Адже у нього залишалося право на звернення стягнення на власний розсуд у будь-який час до погашення боргу, в тому числі і за рахунок заставленого майна, яке змінило власника.

Тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності (ч.4 ст. 267 ЦК України) не є переконливим.

25 квітня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 523/8653/15-ц, провадження № 61-43889св18 (ЄДРСРУ № 81425775) досліджував правові наслідки щодо питання відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача.

При цьому Верховний суд зазначив наступне.

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13 та від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14.

Тобто, Верховним судом зроблено висновок про те, що у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача, обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Відповідно до п. 6 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Постановою КМУ від 05.07.2004 року № 830 (далі Порядок), відомості про обтяження рухомого майна вносяться до Реєстру на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи.
Судова колегія вважає, що відповідачка ОСОБА_4 , на час придбання автомобіля, не була позбавлена можливості перевірити в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна інформацію щодо можливого обтяження рухомого майна, що придбавався нею.
З наведеного вбачається, що під час проведення переходу права власності на автомобіль від боржника за кредитним договором до ОСОБА_4 застава зберігала свою силу та було зареєстроване обтяження на спірний автомобіль.
З огляду на викладене заявлені позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню.
У відповідності до положень ст. 141 ЦПК з відповідача ОСОБА_4 підлягають стягненню витрати, які зазнав позивач у зв`язку зі сплатою судового збору.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2020 року по цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про витребування майна, звернення стягнення на предмет застави задовольнити.

Звернути стягнення на  транспортний засіб, а саме, автомобіль марки SEAT, модель LEON, типу хетчбек легковий, 2011 р.в., номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 належний на прві власності ОСОБА_2 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №44-1404/2011 від 15.09.2011 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», шляхом продажу зазначеного автомобіля через проведення публічних торгів в рамках виконавчого провадження, за початковою ціною, визначеною оцінкою майна на момент продажу.

Стягнути з  ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» компенсацію витрат на сплату судового збору у розмірі 6 686,93 гр. (шість тисяч шістсот вісімдесят шість гр. 93 коп.)

Іншу частину позовних вимог залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено3 грудня 2020 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        Е.А. Онищенко

       О.З. Поляков