Ухвала
03 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 127/22892/18
провадження № 61-17568ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Штелик С. П., 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову Вінницького апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року та додаткову постанову Вінницького апеляційного суду  від 19 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1  про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_2 належить на праві власності двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових  прав  на  нерухоме  майно про реєстрацію права власності від 19 липня 2018 року № 13. Власницею квартири № 32 , що розташована поверхом вище є відповідачка по справі ОСОБА_1 , що підтверджується листом ТОВ «ЖЕО» та копією особового рахунку № НОМЕР_1 .
18 квітня 2018 року квартиру позивачки було затоплено. Згідно акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), складеного ТОВ «ЖЕО» від 26 квітня 2018 року причиною  затоплення є потрапляння вологи з квартири АДРЕСА_3 внаслідок технічної несправності змішувача на кухні. Внаслідок даного залиття в квартирі позивачки були пошкодженні підлога з дубової паркетної дошки та шпалери у вітальні, площею 17 м. кв., дерев`яні двері в кімнату, дерев`яні меблі (стінка), килимові покриття.
Згідно рахунку - фактури № 4423 від 22 серпня 2018 року, виданого ФОП ОСОБА_3 , вартість матеріалів для необхідного відновлення паркетної підлоги після залиття в квартирі АДРЕСА_1 складає 5 083,96 грн Розмір відшкодування за задану моральну шкоду позивачка оцінює в 3 200,00 грн.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Панчук І. О. задоволено частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2020 року скасовано.
Ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20 555,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири та 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
В решті в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  1 278,50 грн судового збору за подання позовної заяви та 1 918,30 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Додатковою постановою Вінницького апеляційного суду  від 19 листопада 2020 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Панчук І. О. про ухвалення додаткового рішення - задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 5 625,88 грн витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи по справі пропорційно до суми задоволених позовних вимог.
У листопаді 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить суд скасувати оскаржені судові рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Так у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне  значення  для  формування  єдиної  правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 2 102 грн.
Згідно з пунктами 1, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, а ціна позову у справах, у яких заявлено кілька самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог.
Як убачається з матеріалів касаційного провадження, ціна позову в даній справі становить 8 283, 96  грн,  яка   станом   на   01   січня   2020 року не   перевищує    ста    розмірів   прожиткового   мінімуму   для   працездатних   осіб    (2 102*100=210 200), тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною. 
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
У касаційній скарзі заявник посилається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки суд апеляційної інстанції відступив від норм чинного законодавства, а також, що відповідна справа має виняткове значення для заявника.
Зазначені заявником аргументи суд вважає необґрунтованими, оскільки вони є виключно суб`єктивними судженнями та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судом апеляційної інстанції, і належних обґрунтувань того, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а дана справа має виняткове значення для заявника, у касаційній скарзі не викладено.
Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в малозначній справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджують незгоду заявника з оскаржуваними судовими рішеннями та не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягаю касаційному оскарженню.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою  статті 19, статтями 175, 176 пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1  на постанову Вінницького апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року та додаткову постанову Вінницького апеляційного суду  від 19 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири відмовити.
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріали надіслати заявнику.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                              Є. В. Петров
А. А. Калараш
                                                                             С. П. Штелик