УХВАЛА

16 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 640/20055/19
адміністративне провадження № К/9901/26691/20
Cуддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді: Мацедонська В.Е.,
перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2020 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року
у справі №640/20055/19 за позовом Державного реєстратора Броварської міської ради ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про визнання протиправним та скасування наказу в частині,
УСТАНОВИВ:
Державний реєстратор Броварської міської ради ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державне підприємство «Національні інформаційні системи», у якому позивач просив визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу відповідача від 16.08.2019 №2576/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію та їх обтяжень».
Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 березня 2020 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14  вересня 2020 року, позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасувано пункт 3 наказу Міністерства юстиції України від 16 серпня 2019 року №2576/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію та їх обтяжень».
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідачем подано касаційну скаргу.
Протоколом автоматизованого  розподілу судової справи між суддями призначено склад колегії суддів, а саме: Тацій Л.В. (суддя-доповідач), Стеценко С.Г., Стрелець Т. Г. для розгляду судової справи №640/20055/20.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 28.10.2020 року №2078/0/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №640/20055/20 у зв`язку із постановленням Верховним Судом ухвали від 27 жовтня 2020 року №К/9901/26691/20 про відведення судді-доповідача Тацій Л.В. та суддів Стеценка С.Г., Стрелець Т.Г. від розгляду касаційної скарги Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2020 року визначено склад колегії суддів для розгляду судової справи №640/20055/20, а саме: головуючий суддя (суддя-доповідач) Мацедонська В.Е., судді Данилевич Н.А., Шевцова Н.В.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим   статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі -   КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені   КАС України   підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини 1   статті 328 КАС України   учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Пунктом 4 частини другої   статті 330 КАС України   встановлено, що у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)   статтею 328 цього Кодексу   підстави (підстав).
Відповідно до частини четвертої   статті 328 КАС України   підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених      частинами другою      і      третьою   статті 353 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої   статті 328 цього Кодексу   в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Так, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити відповідні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
У випадку посилання скаржником на пункт 1 частини 4   статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, як на підставу касаційного оскарження, скаржнику необхідно зазначити   конкретну норму, яку застосував суд апеляційної інстанції без врахування висновку щодо застосування цієї норми права саме у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду,   з посиланням на конкретну постанову Верховного Суду, у якій такий висновок викладено.
В обґрунтування касаційної скарги відповідачем зазначено, що при винесенні оскаржуваної постанови, судами першої та апеляційної інстанції застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Разом з тим, скаржником не зазначено, щодо якої саме норми права судами не враховано висновок Верховного Суду, а також не конкретизовано, на яку саме постанову Верховного Суду посилається скаржник у касаційній скарзі.
В решті доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, що виходить за межі повноважень касаційного суду.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені   статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладені скаржником та зазначені в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.
Враховуючи викладене, скаржником не доведено наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої   статті 328 КАС України.
Пунктом 4 частини п`ятої   статті 332 КАС України   встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої   статті 332 КАС України   та зважаючи на те, що Міністерством юстиції України у касаційній скарзі не викладено з належним обґрунтуванням підстави для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених пунктом 1 частини четвертої   статті 328 КАС України, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтею   248,   328,   332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у справі №640/20055/19 за позовом Державного реєстратора Броварської міської ради ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про визнання протиправним та скасування наказу в частині - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.                              
Суддя-доповідач                                                                                В.Е. Мацедонська