УХВАЛА

16 листопада 2020 року 
м. Київ
Справа №  910/6280/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2020 (головуючий суддя Ходаківська І.П., судді Гаврилюк О.М., Демидова А.М.) та рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2020 (суддя Мельник В.І.) у справі № 910/6280/19
за позовом Печерської районної в місті Києві державної адміністрації
до Приватного підприємства "БУНГАЛО",
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:                   1) Київська міська рада, 2) Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради, 3) КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва", 4) Товариство з обмеженою відповідальністю "Бастіон-Девелопмент", 5) Фізична особа-підприємець Маслов Олександр Олександрович, 6) Товариство з обмеженою відповідальністю "Рубігов",
про витребування майна з чужого володіння,

ВСТАНОВИВ:
25.08.2020 Печерська районна в місті Києві державна адміністрація через Північний апеляційний господарський суд подала до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2020 у справі № 910/6280/19.
Ухвалою Верховного Суду від 14.09.2020 касаційну скаргу Печерської районної в місті Києві державної адміністрації у справі № 910/6280/19 залишено без руху з підстав, що наведені в обґрунтування причин пропуску строку на касаційне оскарження колегія суддів визнала неповажними, оскільки копія оскаржуваної постанови з власною відміткою позивача не є допустимим доказом отримання скаржником копії постанови саме 03.08.2020 та не змінює встановлений законом початок перебігу строку на касаційне оскарження. Щодо іншого недоліку касаційної скарги, суд зазначив, що касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 290 Господарського процесуального кодексу України, оскільки чітко не зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підстави (підстав). Вказаною ухвалою надано скаржнику строк тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, а саме для можливості надання клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для поновлення строку та доданням відповідних доказів (копія конверта з трек-кодом, довідка органу зв`язку тощо) та  касаційної скарги в новій редакції з доказами надіслання її копії іншим учасникам справи.
Копію ухвали суду від 14.09.2020 отримано скаржником - 25.09.2020, що підтверджується випискою з сайту "Укрпошта" щодо відстеження поштових відправлень за трек-кодом № 0101615413705 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та касаційну скаргу в новій редакції Печерська районна в місті Києві державна адміністрація надіслала на адресу Верховного Суду 07.10.2020.
Колегія суддів Касаційного господарського суду, розглянувши клопотання про поновлення строку, встановленого судом для усунення недоліків касаційної скарги, зазначає таке.
Зі змісту частин 2 і 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що строк на усунення недоліків встановлюється судом, але не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви (скарги) без руху.
Отже, отримавши 25.09.2020 ухвалу Верховного Суду від 14.09.2020 про залишення касаційної скарги без руху, скаржник повинен був протягом 10 днів з дня отримання подати (надіслати) до суду матеріали з усунення недоліків на виконання ухвали суду, тобто не пізніше 05.10.2020.
Проте, матеріали з усунення недоліків подано скаржником лише 07.10.2020, що підтверджується відміткою на конверті (трек-код 0101043666321), тобто за межами встановленого судом 10-денного строку.
Приписами статті 118 Господарського процесуального кодексу України визначено наслідки пропуску процесуальних строків, відповідно до якої право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на те, що скаржником подано матеріали усунення недоліків касаційної скарги поза межами строку, встановленого судом на усунення таких недоліків, колегія суддів дійшла висновку про залишення  клопотання про поновлення строку та касаційної скарги в новій редакції без розгляду на підставі статті 118 Господарського процесуального кодексу України.
Водночас, 06.10.2020 до Верховного Суду від Приватного підприємства "БУНГАЛО" надійшли заперечення проти відкриття касаційного провадження, яке мотивоване тим, що  у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Печерської районної в місті Києві державної адміністрації слід відмовити, оскільки дана справа є малозначною, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
З матеріалів справи № 910/6280/19 вбачається, щодо дана справа є малозначною, а тому наявні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження, виходячи з такого.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та                                  у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За змістом частини 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 встановлено у розмірі 2102,00 грн, а тому сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 210 200,00 грн.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про витребування майна з чужого володіння позивачем зазначено ціну позову - 70 494,58 грн.
Оскільки ціна позову у даній справі є 70 494,58 грн, що є менше ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн станом на 2020 рік), а тому у розумінні Господарського процесуального кодексу України справа № 910/6280/19 є малозначною.
Водночас у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено випадки наявності підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Аналіз наведених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.
Касаційний господарський суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи та значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики.
У поданій касаційній скарзі скаржник не зазначив належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів а), б), в), г) пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Натомість скаржник у поданій касаційній скарзі в новій редакції, як на підставу для відкриття касаційного провадження посилається на пункт 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, що з огляду на вищенаведене правове регулювання не може бути підставою для касаційного оскарження судового рішення у малозначних справах.
Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає, що наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та зміст судових рішень у цій справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією            № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Зважаючи на викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі                           № 910/6280/19 за касаційною скаргою Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2020 на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 12, 118, 119, 163, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/6280/19 за касаційною скаргою Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2020  у вказаній справі.
2. Скаржнику надіслати копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами, в тому числі оригінал платіжного доручення                     № 437 від 06.08.2020 на суму 3842,00 грн, а іншим учасникам справи - копію ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            Суховий В.Г.
Судді                                                                                                      Берднік І.С.
                                                                                                    Міщенко І.С.