ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2020 р.	Справа № 440/2734/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,
представника відповідача - Бурби К. В.,  
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 року, (головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова,  повний текст складено 15.07.2020 року) по справі № 440/2734/20
          за позовом        Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
          до        Головного управління ДПС у Полтавській області      
третя особа         Державна податкова служба України 
          про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФО-П ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила: 
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Полтавській області № Ф-4584-53 від 10.03.2020.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4584-53 від 10.03.2020.
Головне управління ДПС у Полтавській області (далі - відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції, що подання позивачем до податкового органу звіту  про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску по формі № Д5 (річна) за 2019 рік, є підставою для сплати нею єдиного внеску.
Позивач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Зазначає, що є інвалідом 3 групи, отримує соціальну пенсію, одночасно є фізичною особою-підприємцем, а тому за законом звільнена від обов`язку сплатити єдиний внесок. Подання нею помилково звіту зі сплати єдиного внеску не є підставою для його сплати  та винесення податковим органом оскаржуваної вимоги.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст.  308 КАС України  справа розглянута  в межах доводів апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 03.11.2016 є фізичною особою-підприємцем,  перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Полтавській області, є платником єдиного податку, що підтверджується  випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, карткою платника податків (а.с. 15-17).
Одночасно позивач отримує соціальну пенсію як інвалід 3 групи, про що свідчить пенсійне посвідчення (а.с. 10).
29.01.2020 позивачем подано до податкового органу Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску Форми № Д5 (річна), у якому самостійно визначено суму єдиного внеску за 2019 рік в розмірі 11 016,72 грн (а.с. 11-12).
Зазначений звіт прийнято відповідачем, що підтверджено квитанцією № 1 від 29.01.2020 (а.с. 13).
10.03.2020 Головним управлінням ДПС у Полтавській області відносно ОСОБА_1 складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф-4584-53 на суму 10312,72 грн (а.с. 5).
08.04.2020 ОСОБА_1 , вважаючи неправомірною вимогу, звернулася до податкового органу зі скаргою, яка за результатом розгляду  ДПС України залишена без задоволення (а.с. 7 -9).
Позивач, зазначаючи про помилковість подання нею звіту за 2019 рік та наявність пільг щодо сплати ЄСВ, не погоджуючись з вимогою відповідача, звернулася до суду з позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звільнена від обов`язку сплати єдиного внеску  у зв`язку з інвалідністю, а помилкове подання до податкового органу звітності не свідчить про позбавлення її  пільг, визначених законодавством, тому вимога Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є неправомірною.
Колегія суддів  погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464).
Положення п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI визначають єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI  особи, зазначені у п.п. 4, 5-1 ч.1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 2464-VI платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених п.п. 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону № 2464-VI особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату).
Отже, суми самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонери за віком або особами з інвалідністю, підлягають сплаті на загальних підставах.
Відповідно до п. 3 розділу 6 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №499 (далі - Інструкція №499), вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.
Згідно п. 6 Розділу VI "Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 499 від 20.04.2015, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили.
Згідно п. 3 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435 (далі – Порядок № 435), фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, та члени фермерського господарства звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається.
У разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, члени фермерських господарств, які отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе відповідно до пунктів 10, 11 розділу IV цього Порядку один раз на рік у терміни, визначені пунктами 2, 5 цього розділу. Звітним періодом є календарний рік.
Отже, звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 по справі № 805/2195/17.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що виключення з вказаної категорії осіб становлять тільки ті фізичні особи-підприємці, які добровільно беруть участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Підставою для нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на добровільних засадах є укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Колегія суддів зазначає, що добровільна участь особи, яка виявила бажання бути платником єдиного внеску, передбачає собою укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи,  відповідно до ч. 4 ст.4 Закону №2464 звільнена від сплати єдиного внеску,  договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не укладала.
Позивачем повідомлено податковий орган, що вона належить до категорії осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску, оскільки перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію по інвалідності,  звіт формі № Д5 (річна) за 2019 рік  подано помилково.
Колегія суддів зазначає, що звіт форми Д5 не є доказом сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на добровільних засадах, оскільки є формою звітності, а не договором.
Відсутність у Порядку № 435 механізму виправлення помилки, внаслідок чого позивач має зайво сплатити ЄСВ,  є надмірним тягарем, що не відповідає принципу верховенства права. 
Отже, враховуючи, що позивач є пенсіонером по інвалідності, будучи суб`єктом господарювання не приймала добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, вона не повинна сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції доказів добровільної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також не доведено обставин, які б свідчили про обов`язок сплати ЄСВ  позивачем. 
Вищенаведене спростовує доводи апелянта про те, що факт подання звіту позивачем розцінюється як свідома активна дія про намір сплатити єдиний соціальний внесок, що свідчить про добровільний характер поведінки особи.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 18.10.2018 по справі №806/1575/16, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана вимога прийнята відповідачем необґрунтовано, з огляду на наявне інформування про помилковість поданого звіту, без урахування усіх обставин справи у контексті права позивача, як на виправлення помилки, так і на добровільну участь у системі загальнообов`язкового страхування,  статус інваліда і платника єдиного податку.
Отже, суд першої інстанцій правильно застосував норми матеріального права, та задовольнив позовні вимоги.
Доводи апелянта не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 року по справі № 440/2734/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  13.10.2020