ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 грудня 2020 року           справа №200/9008/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гайдара А.В., Ястребової Л.В., 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі  №200/9008/20-а (головуючий І інстанції Чекменьов Г.А.) за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мажуга Владислав Юрійович,  - про визнання протиправними дій, скасування постанов, -

                                                      ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
-визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича від 24.03.2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 61627072 про стягнення  з позивача заборгованості на користь ТОВ «Сіті Фінанс» за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Мажуга В.Ю. №93 від 10.02.2020 року;
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича від 24.03.2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 61627072 про стягнення  з позивача заборгованості на користь ТОВ «Сіті Фінанс» за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Мажуга В.Ю. №93 від 10.02.2020 року.
В обґрунтування позову зазначила, що  28.09.2020 року від працівника ПАТ КБ «Приват Банк» дізналась про арешт її коштів на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича від 24.03.2020 року у виконавчому провадженні ВП № 61627072, яке відкрито за заявою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» про примусове виконання виконавчого напису №93 від 10.02.2020 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Мажугою В.Ю., про стягнення заборгованості 11 811,33 грн.
Позивач вважає дії відповідача щодо відкриття виконавчого провадження протиправними, оскільки позивач зареєстрована і постійно проживає у м. Краматорськ, не володіє майном, яке знаходиться в межах виконавчого округу міста Києва. Відповідач не перевірив інформацію щодо місця проживання боржника.
Крім того, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий Перелік був затверджений постановою КМ України від 29.06.1999 року № 1172 (надалі - Постанова № 1172). Постановою КМ України від 26.11.2014 року № 662 затверджений Постановою № 1172 Перелік був змінений, зокрема, доповнений пунктом 2 («Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин»). Саме цей пункт вказаний у Виконавчому написі.
Постановою від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 Київський апеляційний адміністративний суд визнав частково незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в тому числі - в частині доповнення Переліку пунктом 2.
Таким чином, з 22.02.2017 року стягнення безспірної заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, не може здійснюватися на підставі виконавчих написів, а виконавчий напис, що був поданий відповідачу із заявою про примусове виконання рішення, був вчинений всупереч статті 87 Закону «Про нотаріат», тому факт його подання відповідачу не міг бути підставою для відкриття виконавчого провадження.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича у виконавчому провадженні ВП №61627072:
від 24.03.2020 року про відкриття виконавчого провадження;
від 24.03.2020 року про стягнення з боржника основної винагороди;
від 24.03.2020 року про арешт коштів боржника;
від 24.03.2020 року про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні;
від 04.05.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Виконавче провадження відкрито з примусового виконання виконавчого напису № 3628 від 13.03.2020, виданого приватним нотаріусом КМНО Мажугою В.Ю. про стягнення з боржника, яким є позивач, коштів у розмірі 11 811,33 грн. У вказаному виконавчому написі вказано місце проживання боржника місто Київ. Тобто, виконавчим документом встановлено, що фактичне місце проживання боржника  знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва.
Оскільки у виконавчому документі визначено місце проживання боржника  у межах виконавчого округу м. Києва, то у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.
Таким чином, відповідачем не порушено норми Закону України «Про виконавче провадження», зокрема стаття 24 цього Закону. 
Також суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, до суду не з`явилися, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_2 ) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту (а.с.8-11)
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб прізвище позивача після державної реєстрації шлюбу – ОСОБА_1 (а.с.12).
10.02.2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю. вчинений виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» заборгованості за Кредитним договором від 15.01.2014 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» в сумі 11 811,33 грн.(а.с.34)
Виконавчий напис містить адресу місця реєстрації боржника: АДРЕСА_1 , та адресу проживання: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37/41
Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІ ФІНАНС» 23.03.2020 року звернулося до приватного виконавця із заявою № 25/ПВ/20 від 16.03.2020 року про примусове виконання рішення, в якій просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 93 від 10.02.2020 року (а.с.26).
24.03.2020 року відповідачем були прийняті постанови:
-про відкриття виконавчого провадження ВП №61627072.
-про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні, 
-про стягнення з боржника основної винагороди, 
-про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №61627072.
04.05.2020 року відповідачем прийнята постанова ВП № 61627072 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що приватний нотаріусом КМНО Мажуга В.Ю., вчинивши виконавчий напис від 10.02.2020 року за реєстровим №93, вийшов  за межами наданих йому повноважень.
Тому вказаний виконавчий документ виданий стягувачу не уповноваженою на це особою.
Оцінка суду.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Виконавчим документом - виконавчим написом №93 від 10.02.2020, що виданий приватним нотаріусом КМНО Мажугою В.Ю. встановлено: місце реєстрації боржника у м. Краматорськ; адресу проживання: у місті Києві.
Тобто, виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника ОСОБА_2 , знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва.
Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.
Так, ч. 2 ст. 24 Закону країни «Про виконавче провадження» встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Вищевказана норма Закону України «Про виконавче провадження» є диспозитивною, згідно з якою у стягувача є право вибору пред`явлення виконавчого документу або ж за місцем реєстрації, або ж за місцем проживання боржника.
Крім того, частиною 1 статті 24 вказаного Закону визначено, що право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконання з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження» (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства України, можна дійти висновку, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» 23 квітня 2020 року звернулося до приватного виконавця із заявою про примусове виконання рішення, в якій просили відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №93 від 10.02.2020, виданого приватним нотаріусом КМНО Мажугою В.Ю, про стягнення з боржника, яким є позивач, коштів у розмірі 12311,33 гривень.
У вищевказаній заяві стягувачем зазначено, що місцем проживання боржника ОСОБА_2 є м. Київ.
Чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.
Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Верховного суду від 25 січня 2019 року у справі № 511/1342/17:
«за таких обставин, враховуючи, що державний виконавець не має обов`язку перевірити місцезнаходження боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі, не було підстав вважати, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання, та повертати його стягувачу.
Установивши, що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження були вчинені відповідно до вимог частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкрив виконавче провадження за місцем проживання боржника, яке зазначив стягувач у заяві про відкриття провадження, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, про відсутність підстав для скасування постанови.».
А отже, за змістом ст. ст. 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.
Таким чином, оскільки до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича надійшов виконавчий документ - виконавчий напис №93 від 10.02.2020, що виданий приватним нотаріусом Київського міського  нотаріального округу Мажугою В.Ю, у якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.
Колегія суддів зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Міністерством юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (зі змінами) (в редакції на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження) , чи будь-яким іншим нормативно-правовим актом, не передбачено обов`язку приватного виконавця вимагати від стягувача надання доказів на підтвердження інформації зазначеної в заяві про примусове виконання рішення.
Виконавець відкриває виконавче провадження на підставі заяви стягувача, в якій він має право зазначити будь-які відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце проживання, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місце знаходження тощо). Надання стягувачем доказів на підтвердження зазначеної в заяві інформації не вимагається.
В той же час колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно- територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Тобто, місце реєстрації не є підтвердженням того, що особа проживає за даною адресою, а отже, адреса, яка зазначена саме в паспорті та довідці про місце проживання позивача: м. Краматорськ, не є підтвердження того, що позивач проживала на день відкриття виконавчого провадження саме в Донецькій обл., адже норми законодавства вказують на те, що громадяни України мають право вільно пересуватися по території України та вільного вибору місця проживання без офіційної реєстрації.
Таким чином, фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку. Проте, ні стягувач, ні виконавець не можуть зобов`язати боржника зареєструвати чи перереєструвати адресу свого місця проживання у разі розбіжностей між фактичною та зареєстрованою адресами.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова приватного виконавця від 24 березня 2020 року ВП №61627072 про відкриття виконавчого провадження прийнята з дотриманням норм Закону України «Про виконавче провадження» та підстави для її скасування відсутні.
Зазначене обумовлює відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо винесення приватним виконавцем постанови про арешт коштів боржника, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Частиною 2 статті 48 та статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік заборон стягнення на грошові кошти.
Стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт майна (коштів) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
З урахуванням вищезазначеного та для реального виконання рішення 24 березня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.
Колегія суддів звертає увагу, що у постанові про накладення арешту на кошти боржника зазначено: «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику».
Тобто, приватний виконавець вказаною постановою визначив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством, перелік яких не містить обмежень щодо накладення арешту на рахунок, на який серед інших зарахувань здійснюється нарахування заробітної плати, соціальної допомоги чи пенсії.
Таким чином, наведеними законодавчими положеннями обмежено право виконавця в частині накладення арешту на кошти боржника, звернення стягнення, на які заборонено законом.
Водночас, визначено обов`язок Банку повернути постанову, якщо рахунок має спеціальний режим використання.
У зв`язку з прийняттям Банками постанови про арешт коштів боржника, рахунок, на який накладено арешт, не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом.
Разом з цим, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
Жодних документів з повідомленням про те, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, заборонено звертати стягнення від банківських установ на адресу приватного виконавця не надходило.
Таким чином, підстави для скасування постанови про арешт коштів боржника від 24 березня 2020 року відсутні.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що дії приватного виконавця ОСОБА_3 є законними та правомірними, які не суперечать нормам чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерством юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.
Оскільки приватний виконавець Клименко Р.В. правомірно відкрив виконавче провадження  №61627072, та у межах Закону №1404  виніс постанову  про арешт коштів боржника, тому відсутні підстави для скасування постанов приватного виконавця від 24.03.2020 року про стягнення з боржника основної винагороди; про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні; від 04.05.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Також судова колегія наголошує, що зазначені постанови не визначалися ОСОБА_1 в позові як протиправні, взагалі не були предметом оскарження, отже суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог та скасував ці постанови.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пунктів 1,4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права,  неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції  з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі  №200/9008/20-а – задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі  №200/9008/20-а – скасувати.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мажуга Владислав Юрійович,  - про визнання протиправними дій, скасування постанов – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття  21 грудня 2020 року.
Касаційна скарга  на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                   І.Д. Компанієць

Судді                                                                                             А.В. Гайдар 

                                                                                                      Л.В. Ястребова