ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17126/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 листопада 2020 року                                                                                      м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Безименної Н.В., Бєлової Л.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2020 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просить:
-          визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не поновлення пенсії за віком позивачу;
-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити позивачу пенсію за віком за період з 28.11.2015 по 28.11.2018.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в даному випадку, відмова відповідача у розгляді заяви позивача про поновлення виплат пенсії від 28.11.2018 (що призвела до не вирішення питання по суті та відсутність належних пенсійних виплат) є протиправною бездіяльністю пенсійного органу - відповідача, що суперечить положенням/вимогам Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує на відсутності підстав для задоволення позову.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 27 листопада 2002 року позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 05.03.2019 № 46579/02.
15.01.2003 Управлінням Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_1 , відповідно до змісту якого останній призначено вид пенсії за віком списком №2, розмір пенсії 107,64 грн.
28 листопада 2018 року позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення/перерахування пенсії, відповідно до змісту якої просила поновити пенсію (виплатити пенсію) та перевести на пенсію по втраті годувальника.
У зв`язку з відсутністю виплат та інформації щодо розгляду вищевказаної заяви позивача, Доманчук О.В., як адвокатом в інтересах позивача направлено адвокатський запит про надання інформації про строки та суми виплат позивачу пенсійних нарахувань.
12 березня 2018 року позивачем отримано відповіді на адвокатський запит. Зокрема, відповідачем у своїх листах від 04.03.2019 № 45269/02 та від 05.03.2019 № 46579/02 повідомлено, що у матеріалах пенсійної справи міститься заява позивача від 28.11.2018 щодо поновлення та переведення на пенсію у зв`язку із втратою годувальника із зазначенням відмови від подання такої заяви.
Разом з тим, позивач звернулась із заявою від 28.11.2018 щодо переведення на пенсію у зв`язку із втратою годувальника згідно цього Закону.
За результатом розгляду заяви від 28.11.2018 Головним управлінням призначено позивачу пенсію у зв`язку із втратою годувальника згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсійну виплату за березень 2019 року (4208,87 грн) та доплату по перерахунку (17675,45 грн) забезпечено на березень 2019 року.
За таких обставин в квітні місяці 2019 року, адвокат, звернулась до відповідача з метою з`ясувати інформацію, чи дійсно позивач відмовлялась від свого права на поновлення виплат пенсії.
Ознайомившись з пенсійною справою позивача, з`ясовано, що позивач не відмовлялась від своєї заяви від 28.11.2018 про поновлення пенсії та переведення на інший вид пенсії.
Відмова позивача стосувалась іншої заяви від 28.11.2018, а саме про призначення пенсії.
Так, 28.11.2018 відповідачем помилково було надано позивачу на підпис заяву про призначення пенсії. Оскільки у позивача була вже призначена і нарахована пенсія, то на такій заяві було складено запис про її відмову.
За результатом звернення під час прийому громадян спеціалістом відповідача повідомлено, що вони розглянуть заяву позивача від 28.11.2018 про поновлення та виплати пенсії за віком.
Оскільки інформація про результати розгляду вказаної заяви позивача від відповідача не надійшла, Доманчук О.В. 23.05.2019 в інтересах позивача подано заяву до відповідача, в якій просила відповідача перерахувати позивачу пенсію за віком за останні три роки, що передує її зверненню з заявою в листопаді 2018 року з проханням поновити виплати пенсії за віком та перевести на пенсію в разі втрати годувальника та повідомити обставини за яких відповідачем не вирішено питання про нарахування та призначення виплати пенсії за віком за останні три роки, що передує зверненню позивача з такою вимогою.
Станом на день подання даного позову, відповідачем не надано відповіді на вказану заяву від 23.05.2019.
Вважаючи дії та бездіяльність ГУ ПФУ у м. Києві протиправними, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з боку відповідача наявна протиправна бездіяльність.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Статтею 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого Заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій, їх поновлення врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (надалі по тексту - Порядок № 22-1).
Згідно з пунктом 1.5 Порядку заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.
Разом з тим, відповідно до пункту 1.1 Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Відповідно до змісту абзацу 5 пункту 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.
Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Положенням пункту 2.8 Порядку № 22-1 визначено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на поновлення пенсії за віком, є відповідна заява особи подана до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку та документи, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
Колегія суддів наголошує на тому, що пенсія за віком призначається конкретній особі на підставі наявності певних умов, передбачених чинним законодавством на час її призначення. Пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни.
У свою чергу, спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону №1058-IV, визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Аналіз зазначених положень статті 46 Закону № 1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.
Отже, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон №1058-ІV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18 наголосила на застосуванні правового висновку, що при первинному встановленні розміру пенсії орган Пенсійного фонду діє на підставі звернення громадянина із заявою про призначення йому пенсії. У випадках поновлення раніше призначеної пенсії органи Пенсійного фонду діють на підставі цієї ж заяви пенсіонера у строки, встановлені статтею 49 Закону №1058-IV.
При цьому законодавцем було чітко встановлено, що поновлення виплати пенсії проводиться протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.
Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачу після її звернення свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права позивача на отримання пенсійних виплат.
У даній справі, відповідач не наводить жодних доказів того, що наявна вина позивача у припиненні виплати пенсії; підстава, яка зумовила припинення пенсії, була правомірною (конституційною); існують положення закону, який зобов`язує позивача вживати будь-які дії (подавати заяви, ініціювати позови до суду тощо) для поновлення виплати пенсії, виплата якої була їй припинена Пенсійним фондом України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що в діях відповідача щодо не поновлення позивачу пенсії має місце триваюча протиправна бездіяльність. При цьому, відповідачем не доведено існування підстав для припинення виплати пенсії.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не поновлення пенсії за віком позивачу та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити позивачу пенсію за віком за період з 28.11.2015 по 28.11.2018 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу на користь позивача.
При цьому, апеляційна скарга відповідача не містить жодних доводів на спростування висновків суду першої інстанції, суб`єкт владних повноважень наводить лише цитування норм законодавства та перелік вчинених ним дій, однак не наводить обставин, які можуть поставити під сумнів правову позицію суду чи вимог позивача.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 30.11.2020.
Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          Н.В. Безименна

                                                                                                              Л.В. Бєлова