ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6972/20 Справа № 212/2133/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення моральної шкоди, в зв`язку з ушкодженням здоров`я, - 
                                   В С Т А Н О В И Л А:
       26 березня 2020 року представник позивача адвокат Ярошевський О.Т., в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ПрАТ «Суха Балка» моральної шкоди у розмірі 160 000,00 гривень, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я.
       Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Суха Балка» про стягнення моральної шкоди, в зв`язку з ушкодженням здоров`я, задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням трудових обов`язків – 73 570 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави судовий збір 840,80 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
       Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду змінити, збільшивши суму грошового відшкодування моральної шкоди, яку стягнуто з відповідача на користь позивача до 160 000 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного. 
       Судом першої інстанції встановлено, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 працював на ПрАТ «Суха Балка» в період часу: з 01.01.1990 по 01.09.1992 електрослюсарем, з 01.09.1992 по 18.11.1996 прохідником з повним робочим днем в підземних умовах; з 18.11.1996 по 26.03.1996 учеником слюсаря, з 26.03.1997 по 25.01.2006 слюсарем по ремонту гірничого обладнання. Звільнений з підприємства ПАТ «Суха Балка» за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України, в зв`язку з виходом на пенсію.
       20.11.1996р. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини, ОСОБА_1 встановлене професійне захворювання: коніотуберкульоз: сидеросілікоз першої ст., ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень другої ст. (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої ст.).
       По факту професійного захворювання на підприємстві була створена комісія та проведено розслідування, про що був складений акт №62 розслідування хронічного професійного захворювання від 27 листопада 1996 року, де вказано, що ОСОБА_1 на протязі 17 років працював в умовах впливу шкідливих факторів.
       Причиною професійного захворювання стали: виробництво робіт в умовах недостатнього провітрювання і пилоподавлення; відсутність технічних рішень по нормалізації провітрювання протяжних гірничих виробок, пилоподавлення при проходці гірських виробок.
       За висновком МСЕК від 17.12.1996 року ОСОБА_1 первинно була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 35% з подальшим переосвідуванням.
       Згідно останнього висновку МСЕК від 06.01.2004 року ОСОБА_1 встановлено 35% - втрати професійного захворювання та третя група інвалідності по профзахворюванню безстроково.
       Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що позивач зазнав ушкодження здоров`я, що пов`язане з виконанням трудових обов`язків, у зв`язку з чим отримав 35% втрати професійної працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності. Суд визначив суму компенсації в розмірі 73570,00 гривень. Щодо вимоги про стягнення 160000,00 грн., то суд першої інстанції вважав, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди.
       Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як і погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, і не погоджується з доводами апеляційної скарги, з огляду на наступне.
       Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
       Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
       Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.
       Суд першої інстанції при постановлені рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим ним на підприємстві відповідача професійним захворюванням.
       Щодо доводів апеляційної скарги позивача в частині розміру моральної шкоди, то колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач ОСОБА_1 , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
       Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходив з конкретних обставин справи, суд врахував глибину та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність постійного лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання, який становить 35 % та встановлення третьої групи інвалідності.
       У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди.
       Колегія суддів, беручи до уваги тяжкість завданої позивачу моральної шкоди, яку він отримав внаслідок професійного захворювання під час виконання трудових обов`язків на виробництві відповідача, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили – їх незворотність, вважає що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а тому відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про необхідність збільшення суми моральної шкоди до заявлених у позові вимог.
       Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
       Керуючись ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, – 
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року — залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне рішення суду складено 16 листопада 2020 року.

Судді: