ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/10146/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: 
                                         судді-доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                   суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     
секретар судового засідання Сколишев О.О. 
за участі представника відповідача Гундар Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Харківській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року  у справі № 160/10146/19 (суддя І інстанції – Єфанова О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАЙТОРГ" до  Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій,
В С Т А Н О В И В:
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернувся до суду з позовом про визнання противоправним та скасування рішення Головного управління ДФС у Харківській області про застосування фінансових санкцій № 0004414001 від 29.08.2019 про застосування до ТОВ «СКАЙТОРГ» фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 250000,00 грн за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року позов задоволений.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове, яким у позові відмовити.
В обґрунтування скарги вказує про правомірність прийнятого рішення. Також зазначає про помилковий висновок суду першої інстанції щодо порядку обчислення строків при прийнятті податковим органом рішення про застосування фінансових санкцій.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
Наказом ГУ ДФС у Харківській області від 14.08.2019 № 5724 призначено проведення фактичної перевірки ТОВ «СКАЙТОРГ» за місцем провадження діяльності на автозаправній станції (далі – АЗС), що розташована за адресою: вул. Велика Панасівська, б. 82-А, м. Харків.
Результати перевірки оформлені актом від 14.08.2019 № 2772/20-40-40-01-08/38954216, в якому зафіксовано, що позивач порушив вимоги, закріплені в ч. 20   ст. 15 Закону № 481/95-ВР, в частині здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії. Перевіркою виявлено факт продажу 11,53 літра пального (бензину A-95-Євро-Е 5) вартістю 299 гривен 78 копійок, що підтверджується фіскальним чеком від 14.08.2019 № 0864. (а.с. 13-16, 30-31)
Акт перевірки від 14.08.2019 № 2772/20-40-40-01-08/38954216 надісланий 15.08.2019 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місцезнаходжень ТОВ «СКАЙТОРГ» та вручений 23.08.2019, що підтверджується поштовим повідомленням. (а.с. 32)
На підставі вказаного акту перевірки рішенням ГУ ДФС у Харківській області від 29.08.2019 № 0004414001 до ТОВ «СКАЙТОРГ» згідно з абзацем 9 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95 застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу розміром 250000 гривень за роздрібну торгівлю пальним без наявності відповідно ліцензії. (а.с. 9-10)
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. Підставою позову позивач зазначив порушення відповідачем п. 86.6 статті 86 Податкового кодексу України, а саме прийняття оскарженого рішення раніше, ніж це передбачено положеннями вказаної норми, чим порушені права позивача на подання заперечень на акт перевірки.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржене рішення контролюючого органу за приписами п. 86.8 статті 86 Податкового кодексу України мало бути прийняте протягом 15 днів починаючи з 10 вересня 2019 року, проте передчасно відповідачем прийнято 29 серпня 2019 року, що позбавило позивача подати заперечення на акт перевірки. 
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені   Законом України   від 19.12.1995 № 481/95 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального»   (далі – Закон № 481/95-ВР).
Статтею 1 Закону № 481/95-ВР   передбачено, що документом державного зразка, який засвідчує право суб`єкта підприємницької діяльності на провадження реалізації тютюнових та алкогольних виробів протягом визначеного строку є ліцензія (спеціальний дозвіл).
Ліцензія (спеціальний дозвіл) – документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому   Законі   видів діяльності протягом визначеного строку.
Відповідно до положень   ст. 15 Закону № 481/95-ВР   роздрібна торгівля пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
Приписами частини 1, 2 статті 17   Закону № 481   визначено, що за порушення норм цього   Закону   щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
Згідно з ч. 4 статті 17 Закону України № 481/95   рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою   статті 17 Закону, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі, зокрема пальним.  
Відповідно до абз. 9 ч. 2   ст. 17 Закону № 481/95-ВР   до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії – 250 000 гривень.
Факт реалізації пального без наявності ліцензії позивачем не оспорюється. 
Як зазначалось вище, доводи позивача щодо підстав позову полягають у порушенні відповідачем процедури прийняття оскарженого рішення, а саме винесення рішення про застосування фінансових санкцій раніше, ніж встановлено п. 86.6 статті 86 Податкового кодексу України, з чим погодився і суд першої інстанції.
З цього приводу колегія суддів зазначає таке.
Законом № 481/95 строки та порядок прийняття рішення про застосування санкцій не врегульовані.
Натомість, Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених   ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» затверджений   постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790   (далі – Порядок № 790).
Згідно з п. 2 Порядку № 790 фінансові санкції застосовуються за порушення, передбачені   статтею 17   Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Відповідно до п. 6 Порядку № 790 Рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених   пунктом 2   цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності – заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (ДФС та її територіальні органи, Мінекономрозвитку), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, Держстату, Держспоживінспекції відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством. 
порядок і строки розгляду матеріалів, які є підставою для застосування фінансових санкцій, та прийняття рішення щодо їх застосування встановлюються зазначеними органами відповідно до їх компетенції.
Підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій стали результати перевірки відповідачем дотримання позивачем вимог   Закону № 481, викладені в акті від 14.08.2019 № 2772/20-40-40-01-08/38954216, проте, податковим органом зазначений в частині 2 п. 6 Порядку № 790 спеціальний нормативно-правовий акт щодо порядку і строків розгляду відповідних матеріалів перевірки не приймався.
Натомість, за приписами абзацу 2 пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених   пунктом 41.1   статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відовідно до пп. 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є, зокрема податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) – щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
З огляду на вказане апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо необхідності застосування до спірних відносин правил прийняття податкового повідомлення-рішення, визначених Податковим кодексом України, а саме приписів п.   86.8   ст. 86 цього Кодексу, відповідно до якого податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів – протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.
Аналізуючи зазначену норму та ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення не може бути винесено раніше ніж через 15 робочих днів після вручення акта перевірки, тобто не раніше 10 вересня 2019 року у спірних правовідносинах, оскільки як зазначалось вище, акт перевірки отриманий позивачем 23 серпня 2019 року.
Колегія суддів таке тлумаченням п. 86.6 статті 86 Податкового кодексу України вважає помилковим, оскільки прийменник «протягом» означає період часу, за який податковим органом повинно бути прийнято податкове повідомлення-рішення, а не конкретну дату, з якої можливе прийняття такого рішення, оскільки в останньому випадку норма закону визначала б правило не «протягом 15 робочих днів», а «не раніше ніж через 15 робочих днів».
Отже, 10 вересня 2019 року – це дата, до якої податковий орган повинен був прийняти рішення, а не з якої мав право його приймати.
Оскільки рішення про застосування до позивача фінансових санкцій винесено 29 серпня 2019 року, тобто у строк, визначений п. 86.6 статті 86 Податкового кодексу України, то відповідачем строки прийняття такого рішення порушені не були.
Доводи позивача про порушення його прав в частині подання ним заперечень на акт перевірки є безпідставними, оскільки такі заперечення ним взагалі не подавались.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
За таких обставин колегія судів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми   матеріального права та порушенні норми процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду   скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскільки справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, то відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повний текст складений 20 жовтня 2020 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                            П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року  у справі № 160/10146/19 скасувати.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАЙТОРГ" до  Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій  відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
   
Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                            суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                            суддя                                                            І.В. Юрко