ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

12 листопада 2020 року                                                                м.Суми
                                                               Справа №589/4221/19 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/2068/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Хвостика С. Г. 
сторони: 
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Прачук О.В., в приміщенні Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, повний текст рішення складено 03 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:
       У жовтні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Свої вимоги мотивує тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 08 жовтня 2012 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Так як відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість, яка станом на 17 вересня 2019 року становить 35 015 грн 55 коп., з яких: 11212 грн 80 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 9360 грн 55 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0 грн 00 коп. – заборгованість за нарахованими відсотками, 11848 грн 60 коп. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 450 грн 00 коп. – нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн 00 коп. – штраф (фіксована частина), 1643 грн 60 коп. – штраф (процентна складова). Просить стягнути вказану заборгованість та судові витрати.
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області рішеннямвід 12 лютого 2020 року позов задовольнив частково.
               Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 08.10.2012 року в розмірі 20 573 грн 35 коп. та суму сплаченого при подачі позову судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1129 грн 55 коп., загалом визначивши до стягнення 21 702 грн 90 коп.
       В задоволенні решти позовних вимог - відмовив.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у позові відмовити у повному обсязі.
       В доводах апеляційної скарги зазначає, що розрахунок заборгованості наданий позивачем, містить недостовірні дані.
       Вказує на те, що суд першої інстанції встановив факт того, що позивач не має права нараховувати проценти та неустойку, але не встановив розмір грошових коштів, які були зараховані позивачем на погашення процентів та неустойки, замість зарахування грошових коштів на погашення тіла кредиту.
       Звертає увагу суду на те, що в кінці розрахунку заборгованості вказано, що погашення заборгованості по нарахованим відсоткам та по простроченим відсоткам не було, проте це не відповідає дійсності. Загальна сума погашених відсотків складає 13 342 грн, тобто сплати по процентам були, але позивач не відобразив такі сплати в підсумку розрахунку, що призвело до відсутності інформації з приводу загальної суми погашення відсотків.
       Крім того, зазначає, що в розрахунку заборгованості вказано, що погашено заборгованості по пені (штрафам), комісії 650 грн, а насправді ним сплачено тільки за період з 01 лютого 2018 року по 17 вересня 2019 року 10 040 грн. 
       З врахуванням встановлених судом обставин щодо відсутності у позивача права нараховувати проценти та неустойку, зазначені вище суми 13 342 грн погашених процентів та 10 040 грн пені повинні бути зараховані на погашення тіла кредиту.
       Вважає, що оскільки має місце переплата ним коштів на суму 5 612 грн., тому тіло кредиту є повністю погашеним, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
       Звертає увагу суду на те, що розрахунки банку не оформлені належним чином.
       Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
        Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 08 жовтня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1  був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Розмір процентної ставки за користування кредитними коштами дана заява не містить (а. с. 15).
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті http://privatbank.ua/terms/, які відповідачем не підписані (а. с. 16-31). 
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість  відповідача за вказаним кредитним договором станом на 17 вересня 2019 року становить 35 015 грн 55 коп., з яких: 11 212 грн 80 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 9 360 грн 55 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0 грн 00 коп. – заборгованість за нарахованими відсотками, 11 848 грн 60 коп. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 450 грн 00 коп. – нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн 00 коп. – штраф (фіксована частина), 1643 грн 60 коп. – штраф (процентна складова) (а. с. 5-14).
Відповідно до довідки банку відповідач згідно кредитного договору б/н від 08 жовтня 2012 року отримав картки №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 04.2022 року (а. с. 103).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками та неустойки (пені та штрафів), суд першої інстанції виходив з того, що витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не визнаються відповідачем та не містять його підпису, а тому їх не можна розцінювати як частину укладеного між сторонами кредитного договору шляхом підписання анкети-заяви. Відтак, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті та з врахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 20 573 грн 35 коп.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Зокрема, встановивши, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, наданих позивачем, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08 жовтня 2012 року шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
Місцевий суд дійшов правильного висновку, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, то позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Проте, судом невірно було визначено суму коштів, що підлягає поверненню.
       З наданого позивачем розрахунку вбачається, що банком було нараховано заборгованість за тілом кредиту на суму 11 212 грн 80 коп. та заборгованість за простроченим тілом кредиту на суму 9 360 грн 55 коп., що в сукупності складає 20 573 грн 35 коп., яку суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь банку.
       Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості за період з 08 жовтня 2012 року по 30 травня 2015 року кошти на загальну суму 1712 грн 33 коп. (11-тя колонка першого розрахунку) банк спрямовував на погашення процентів. 
       Крім того, з розрахунку заборгованості за період з 01 червня 2015 року по 17 вересня 2019 року (4-та колонка другого розрахунку) вбачається, що позивачем здійснювалось погашення процентів за рахунок тіла кредиту на загальну суму 11 646 грн 98 коп.
       При цьому, ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та такий порядок погашення процентів за рахунок тіла кредиту сторони в письмовому вигляді не погоджували. 
А тому заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що вказані кошти мають бути зараховані на погашення тіла кредиту.
Також з розрахунку позивача вбачається, що банком на погашення пені було спрямовано 650 грн 00 коп., хоча, як вже зазначалося вище в письмовому вигляді відповідальність у вигляді сплати неустойки сторони також не погодили. 
В той же час колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що за період з 01 лютого 2018 року по 17 вересня 2019 року ним було сплачено пені на суму 10 040 грн, оскільки розрахунку, який би підтверджував вказану обставину він суду не надав.
Відтак, підлягає стягненню сума фактично отриманих, але не повернутих коштів в розмірі 6564 грн 04 коп. (20573,35 - 1712,33 – 11646,98 - 650), а не в розмірі 20 573 грн 35 коп., як помилково вважав суд першої інстанції.
Отже, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні з ухваленням рішення про зменшення суми заборгованості  сума до  6564 грн 04 коп., у зв`язку з чим абзац другий рішення необхідно викласти в новій редакції.
Також відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягає зміні рішення суду і в частині розподілу судових витрат. 
Пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та апеляційної скарги з  ОСОБА_1  на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати  по сплаті судового збору: в розмірі  360 грн 11 коп. за подання позовної заяви, а з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1153 грн 75 коп. 
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1; 381-382 ЦПК України, суд – 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2020 року змінити в частині розміру заборгованості за кредитним договором та в частині розподілу судових витрат.
Викласти абзац другий рішення в наступній редакції:
«Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.10.2012 року в сумі 6564 гривень 04 копійка».
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк» 360 гривень 11 копійок у відшкодування судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1153 гривень 75 копійки.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                        Т.А. Левченко

Судді:                                                                        В.І. Криворотенко

                                                                               С.Г. Хвостик