ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«13» жовтня 2020 року
м. Харків
справа № 638/15613/19
провадження № 22ц/818/3451/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Котелевець А. В., Яцини В Б.,
за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 
відповідач - Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради,
особа, яка подала апеляційну скаргу Харківська міська рада
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2020 року в складі судді Цвірюка Д.В.
                                       в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року  ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про встановлення факту сумісного проживання із спадкодавцем та поновлення строку для прийняття спадщини за законом.

Позовну заяву обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначав, що на час смерті ОСОБА_4 він проживав разом з ним, проте його місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

17 вересня 2019 року він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою нотаріуса від 17 вересня 2019 року йому відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки він протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_4 не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 

Просив встановити факт сумісного проживання з ОСОБА_4 та визнати право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено частково; встановлено факт сумісного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; в іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду в частині задоволених позовних вимог - скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у разі наявності спору, належним відповідачам має бути саме Харківська міська рада, як орган місцевого самоврядування, а не Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Зазначає, що згідно відповіді нотаріуса, що долучена позивачем до позовної заяви, ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про заведення спадкової справи та про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , а не ОСОБА_4 , з яким він просив встановити факт постійного проживання на момент смерті спадкодавця.

Вказує, що позивачем не надано доказів родинного зв`язку між ним та ОСОБА_4 , оскільки вони мають різні прізвища та по батькові позивача не співпадає із іменем спадкодавця, а тому підлягають застосуванню положення статті 1264 ЦК України щодо належності ОСОБА_3 до четвертої черги спадкоємців за законом.

Посилається на відсутність у матеріалах справи письмових доказів на підтвердження факту сумісного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Позивачем не надано доказів ведення спільного господарства, наявності у сторін побуту, проведення спільних витрат, взаємність прав і обов`язків, здійснення витрат на утримання та обслуговування квартири, придбання ліків в інтересах ОСОБА_4 , ведення спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування тощо.

Покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту сумісного проживання, оскільки не свідчать та не встановлюють, чи ОСОБА_3 постійно проживав разом із спадкодавцем, чи це була періодична поява за вищезазначеною адресою.

Дозвіл Харківської місцевої прокуратури № 1 від 27 червня 2018 року на поховання сина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 не є належним доказом постійного проживання позивача з ОСОБА_4 .

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга Харківської міської ради підлягає задоволенню, рішення суду в оскаржуваній частині - скасуванню.

Рішення суду в оскаржуваній частині мотивовано тим, що позов пред`явлено до належного відповідача, факт сумісного проживання ОСОБА_3 з  ОСОБА_4 підтверджується показами свідка та поясненнями позивача, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. 

Між тим, з таким висновком суду погодитись не можна.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_3 . Станом на 14 березня 2017 року згідно довідки Комунального підприємства «Жилкомсервіс» в спірній квартирі окрім власника, інших осіб не зареєстровано.(а. с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а. с. 8).

В суді апеляційної інстанції позивач заперечував проти апеляційної скарги, вважав її необгрунтованою та зазначив, що його звернення до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , а не ОСОБА_4 не є помилковим, оскільки спірна квартира, яка є спадковим майном, належала саме ОСОБА_5 . Вважав, що права Харківської міської ради цим не порушено.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України  спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частинами першої, четвертої статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун.

Відповідно до частини першої  статті 1277 ЦК України  у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

У справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у разі наявності спору належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»  передбачено, що представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Згідно пункту 1 статті 29 Статуту територіальної громади міста Харкова, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 04 липня 2007 року №121/07 міська рада є представницьким органом територіальної громади, що здійснює від її імені та в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України і законами України, а також приймає від її імені рішення.

За статтею 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах, затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. 

Відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Положення про Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради є самостійним виконавчим органом Харківської міської ради, який утворюється міською радою. 

Департамент у своїй діяльності підзвітний та підконтрольний міській раді, підпорядкований виконавчому комітету Харківської міської ради, міському голові та заступнику міського голови - директору Департаменту економіки та комунального майна.

Отже, виходячи з вимог закону, представницьким органом, який наділений повноваженнями на представництво інтересів територіальної громади м. Харкова є саме Харківська міська рада, а не її виконавчі органи.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем по справі позивач визначив Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради, безпосередньо Харківську міську раду до участі у справі у якості співвідповідача притягнуто не було.

Відповідно до статті 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, яка притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, суд відмовляє в задоволенні позову до неналежного відповідача з цієї підстави і не повинен робити інших висновків щодо обставин справи, не пов`язаних із встановленням належності відповідача.

Оскільки вирішення питання про заміну неналежного відповідача або залучення іншої особи в якості співвідповідача вирішується на стадії розгляду справи судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних повноважень на вирішення питання про залучення належного відповідача у справі на стадії апеляційного перегляду.

Також, зазначаючи орган місцевого самоврядування у якості відповідача, ОСОБА_3 у відповідності до статті 81 ЦПК України не надано доказів щодо відсутності інших спадкоємців за законом, які можуть претендувати на спадкове майно.

За таких обставин, враховуючи, що Харківську міську раду до участі у справі залучено не було, що призвело до порушення прав територіальної громади, коло учасників справи судом першої інстанції не встановлено, рішення суду в оскаржувальній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. 

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове судове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що рішення суду в оскаржувальній частині підлягає скасуванню, на користь Харківської міської ради з позивача підлягає стягненню судовий збір, що сплачений нею за подання апеляційної скарги в розмірі 1152,60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради - задовольнити.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2020 року в оскаржуваній частині - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов  ОСОБА_3 до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради в частині встановлення факту сумісного проживання із спадкодавцем - залишити без задоволення.
В іншій частині рішення суду не переглядалося та не оскаржувалося.
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь Харківської міської ради судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.
Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                  А.В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2020 року.