П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

8 грудня 2020 року                                                                         місто Київ
 
справа № 761/4651/19
апеляційне провадження № 22-ц/824/6874/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого Головачова Я.В.,
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,
за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 ; державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жицької Яни Євгенівни, подану представником ОСОБА_4 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Притули Н.Г. від 26 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жицька Яна Євгенівна, про скасування рішення та запису про право власності,  
 
в с т а н о в и в :
 
У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . 
31 липня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав у борг 3 059 194 грн., які зобов`язався повернути в строк до 31 жовтня 2010 року.
В забезпечення належного виконання умов договору позики, 31 липня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .
29 лютого 2016 року під час розгляду Оболонським районним судом міста Києва справи № 2605/17915/12 позивач дізнався про те, що 25 січня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жицькою Я.Є. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на належну йому квартиру за відповідачем на підставі договору іпотеки.
У порушення вимог закону, під час реєстрації права власності за відповідачем реєстратору не були подані: оцінка предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, повідомлення про набуття, докази направлення такого повідомлення (оскільки воно взагалі не направлялось), вимога про усунення порушення, документ, що підтверджує отримання вимоги.
Позивач вказує, що Шевченківським районним судом міста Києва від 9 листопада 2012 року було частково задоволено позов ОСОБА_1 про стягнення з нього заборгованості за договором позики в розмірі 2 741 652 грн. 03 коп., натомість у заяві про звернення стягнення на іпотечне майно заборгованість зазначена у розмірі 11 381 039 грн.      17 коп.
Крім того, 22 січня 2014 року старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві         Савчуком К.П. було накладено арешт на все майно ОСОБА_2 , що не дозволяло нотаріусу здійснювати реєстраційні дії відносно квартири  АДРЕСА_1 .
Посилаючись на викладене, позивач просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27925526 від 25 січня 2016 року 15:33:02, прийняте приватним нотаріусом Жицькою Яною Євгенівною, Харківського міського нотаріального округу Харківської області, щодо державної реєстрації права власності на квартиру загальною площею 261,2 кв.м., житловою площею 148,2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , номер запису про право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 12999895 від 25 січня 2016 року; скасувати запис про право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 12999895 від 25 січня 2016 року 13:11:54, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27925526 від 25 січня 2016 року 15:33:02, прийнятого приватним нотаріусом Жицькою Яною Євгенівною, Харківського міського нотаріального округу Харківської області, щодо державної реєстрації права власності на квартиру загальною площею 261,2 кв.м., житловою площею 148,2 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27925526 від            25 січня 2016 року 15:33:02, прийняте приватним нотаріусом Жицькою Яною Євгенівною, Харківського міського нотаріального округу Харківської області, щодо державної реєстрації права власності на квартиру загальною площею 261,2 кв.м., житловою площею 148,2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 за       ОСОБА_1 , номер запису про право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 12999895 від 25 січня 2016 року. В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що суд дійшов помилкового висновку щодо неподання приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жицькій Я.Є. копії письмової вимоги про усунення порушень, оскільки в матеріалах справи наявна відповідна копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 17 травня 2012 року, яке було підписано особисто ОСОБА_2 ; суд не врахував, що чинним, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавством не було передбачено необхідності подання звіту про оцінку майна; доводи позивача щодо наявності арешту виконавчої служби на все його майно і як наслідок неправомірність здійснення реєстраційних дій щодо квартири є необґрунтованими, оскільки приватний нотаріус, як державний реєстратор, проводила перевірку обтяжень щодо нерухомого майна за критерієм пошуку "Об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна)" і жодних обмежень встановлено не було, при цьому державний реєстратор не був зобов`язаний перевіряти наявність обтяжень за критерієм "Іпотекодавець - як особа (суб`єкт), відносно якої ймовірно існує обтяження" (адже такий критерій для
пошуку у реєстрі є альтернативним у випадках відсутності основного), а тому при здійсненні державної реєстрації приватний нотаріус не припустився жодних порушень; станом на момент проведення оскаржуваної реєстраційної дії, виконавчою службою не було внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей щодо арешту конкретного об`єкту - квартири АДРЕСА_1 , а тому таке обтяження є таким, що не виникло; державна виконавча служба не мала права накладати арешт на предмет іпотеки; перереєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 не порушує права ОСОБА_2 як боржника, а тому він не є належним позивачем у даній справі. 
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 також подав апеляційну скаргу у якій зазначає, що суд ухвалив правильне по суті рішення, проте помилково дійшов висновку, що крім іпотеки жодні обтяження зареєстровані не були. Враховуючи, що станом на момент вчинення реєстраційних дій була наявна постанова відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 22 січня 2014 року, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_2 , скаржник просив змінити рішення суду першої інстанції, виключивши з мотивувальної частини висновок про те, що "суду не надано доказів, що крім іпотеки, були зареєстровані обтяження квартири позивача на час вчинення реєстраційних дій. А тому з врахуванням тієї обставини, що пункт 6 частини 1 статті 23 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження" лише при зареєстрованих обтяженнях речових прав на майно може бути відмовлено у реєстрації прав на квартиру, проте таких обтяжень квартира не мала, тому суд не може взяти до уваги зазначене позивачем в позові", та доповнити його висновком про наявність відповідних обтяжень.
Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жицька Я.Є.  також не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, через свого представника Мамась М.О., подала апеляційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що для звернення стягнення не предмет іпотеки, відповідачем були надані усі передбачені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який був чинним на час проведення оскаржуваних реєстраційних дій, в тому числі договір, докази надіслання іпотекодержателем та отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушень боржника та завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, та у державного реєстратора були відсутні підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень або для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. При цьому скаржник вказує, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна були відсутні відомості щодо арешту конкретного об`єкту - квартири АДРЕСА_1 .    
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жицької Я.Є., представник ОСОБА_2 -        ОСОБА_3 заперечує проти їх задоволення, вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представник приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жицької Я.Є. - ОСОБА_4 заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити судове рішення без змін.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити, також підтримав апеляційну скаргу приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жицької Я.Є. та заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 .
Представники ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та ОСОБА_3 підтримали свою апеляційну скаргу, проти задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жицької Я.Є. заперечували.
Представник приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жицької Я.Є. - ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції підтримав свою апеляційну скаргу, а також апеляційну скаргу ОСОБА_1 , проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечував та просив залишити її без задоволення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. 
Судом установлено, що  ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 12 липня 2010 року належить квартира АДРЕСА_1 .
31 липня 2010 року між ОСОБА_1 в інтересах якого діяв ОСОБА_7 (далі - позикодавець) та ОСОБА_2 (далі - позичальник) укладено договір позики грошей за умовами якого, позикодавець передав у власність позичальнику строком до 31 жовтня 2010 року грошові кошти в розмірі 3 059 194 грн., що за середнім курсом продажу доларів США складало 386 750 доларів США. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. та зареєстрований в реєстрі за №1734.
В цей же день, у забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між сторонами укладено договір іпотеки за умовами якого ОСОБА_2 передав         ОСОБА_1 в іпотеку квартиру  АДРЕСА_1 .
За домовленістю сторін предмет іпотеки оцінено в розмірі 3 059 194 грн. (пункт 2.1 договору іпотеки).
Умовами пункту 4.1 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя в разі порушення іпотекодавцем будь-яких із його зобов`язань за основним договором та за цим договором, на негайне виконання іпотекодавцем боргових зобов`язань за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за договором позики, 7 серпня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду з позовом про стягнення боргу за договором позики в розмірі 9 858 960 грн. 36 коп.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 9 грудня 2012 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь      ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 2 741 652 грн. 03 коп.
Вказане рішення набрало законної сили.
25 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жицької Я.Є. із заявою про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття (державної реєстрації) права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
В цей же день державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жицька Я.Є. прийняла рішення № 27925526 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за яким вирішила провести державну реєстрацію права приватної власності на квартиру  АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та відкрила розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що державна реєстрація за  ОСОБА_1 права власності на предмет іпотеки проведена державним реєстратором без дотримання положень статей 9, 10, 15, 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а тому є неправомірною і відповідне рішення державного реєстратора підлягає
скасуванню. Разом з тим, суд зазначав, що наявних зареєстрованих обтяжень, станом на момент вчинення оскаржуваної реєстраційної дії, не було, а скасування запису про державну реєстрацію права власності є неналежним способом захисту. 
Проте з такими висновками в повній мірі погодитися не можна з таких підстав. 
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, із договорів.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).
За приписами частини 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положеннями статті 37 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону "Про іпотеку" передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Стаття 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя,
який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону України "Про іпотеку" її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
У цьому випадку умовами іпотечного договору від 31 липня 2010 року, зокрема пунктом 5.2., передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання за або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень. В такій вимозі про усунення порушень зазначається стислий зміст порушених зобов`язань/умов, вимога про виконання порушених зобов`язань/умов не менш ніж 30 строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі вимоги про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога про усунення порушення залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.
Вимоги іпотекодержателя можуть бути задоволені, зокрема, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (пункт 5.4.1. договору іпотеки).  
Цим же пунктом встановлено, що іпотекодавець здійснює передачу іпотекодержателю під відкладальною обставиною (умовою), а іпотекодержатель набуває право власності щодо предмета іпотеки за вартістю предмета іпотеки, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. 
Отже, згідно з вищенаведеним пунктом іпотечного договору, що кореспондується зі статтею 35 Закону України "Про іпотеку" у випадку порушення основного зобов`язання або умов іпотечного договору іпотекодержатель направляє іпотекодавцю та позичальнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору.
З наведеного слідує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.
Як убачається з матеріалів, звертаючись до приватного нотаріуса із заявою про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки (квартира АДРЕСА_1 ) ОСОБА_1 , на підтвердження направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушення, було подано: копію заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 від 14 травня 2012 року про направлення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. письмової вимоги про усунення порушень ОСОБА_2 ; копію письмової вимоги про усунення порушень, надісланої ОСОБА_2 від приватного нотаріуса Анохіної В.М.; копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення; копію свідоцтва про передання ОСОБА_2 заяви про усунення порушень, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. від 28 серпня 2014 року (том 2  а.с. 121-124).
Згідно із статтею 84 Закону України "Про нотаріат" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) нотаріус передає заяви громадян, підприємств, установ та організацій іншим громадянам, підприємствам, установам і організаціям, якщо вони не суперечать закону та не містять відомостей, що порочать честь і гідність людини. Заяви передаються поштою із зворотним повідомленням або особисто адресатам під розписку. Заяви можуть передаватися також з використанням технічних засобів. На прохання особи, що подала заяву, їй видається свідоцтво про передачу заяви.
Пунктами 4.2. - 4.3. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що у свідоцтві про передачу заяви викладається зміст одержаної на заяву відповіді або зазначається, що відповідь у встановлений у заяві строк не надійшла. Передача заяви та видача свідоцтва про передачу заяви є самостійними нотаріальними діями і реєструються в реєстрі нотаріальних дій під окремими номерами.
Відтак, свідоцтво нотаріуса про передачу заяви, в якій викладені вимоги, підтверджує лише факт передачі такої заяви, однак не може прирівнюватися до завіреної копії вимоги, як окремого документа.
Колегія суддів зазначає, що на вимогу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 травня 2019 року надати належним чином завірені відомості про направлення та вручення заяв щодо усунення порушень ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. надано: копію квитанції поштового відправлення (нечіткий текст); лист про усунення порушень на вимогу        ОСОБА_1 від 14 травня 2012 року; копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за формою № 119, де відправником зазначений приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна В.М., а отримувачем -             ОСОБА_2 , адреса вручення: АДРЕСА_3 , дата вручення 17 травня 2012 року (том 2 а.с. 1-5).
Дослідивши зазначене повідомлення про вручення поштового відправлення, суд зазначає наступне.
У відповідності до підпункту 3.1.2.2 Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом УДППЗ "Укрпошта" від 12 травня 2006 року № 211 (далі Порядок № 211), про прийняте для пересилання рекомендоване поштове відправлення відправнику видається касовий чек або розрахункова квитанція.
Згідно підпункту 3.5.2.3 Порядку № 211, поштові відправлення з повідомленням про вручення вручаються адресатам відповідно до вимог пункту 121 Правил надання послуг поштового зв`язку.
Після вручення поштового відправлення на зворотному боці бланка повідомлення про вручення у відведених для цього місцях зазначається, коли видане поштове відправлення під розписку одержувача із зазначенням прізвища. У разі видачі поштового відправлення повнолітнім членам сім`ї зазначаються родинні зв`язки (батько, мати, син, донька тощо).
Аналогічний порядок вручення поштового відправлення встановлений пунктом 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, а саме - під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.
Отже, після вручення особі поштового відправлення на зворотному боці бланка повідомлення про вручення працівником поштового відділення зазначається прізвище одержувача та відмічається про особисте вручення одержувачу, а у разі видачі поштового відправлення повнолітнім членам сім`ї, вказує прізвище члена сім`ї із зазначенням ступеню родинних зв`язків (батько, мати, син, донька тощо).
Колегія суддів зауважує, що вищезазначене повідомлення УДППЗ "Укрпошта" не може вважатись належним доказом вручення ОСОБА_2 вимоги про усунення порушення, оскільки у ньому зазначено про вручення уповноваженому "Анапольський", проте не конкретизовано, що воно передано представнику, члену сім`ї або позивачу особисто.
Ураховуючи наведене, вказане повідомлення не підтверджує факт надсилання та отримання позивачем вищезазначеної вимоги про усунення порушення, у встановленому статтею 35 Закону України "Про іпотеку" порядку.
Подання ОСОБА_1 приватному нотаріусу свідоцтва нотаріуса від 28 серпня 2014 року № 2216 про передачу заяви, не звільняла від обов`язку подати завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодавцеві.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не дотримано вимог Закону України "Про іпотеку" та порядку подання документів для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки. 
Ураховуючи наведене, доводи апеляційних скарг висновків суду в цій частині не спростовують.
Разом з тим, суд першої інстанції помилково вважав, що належним способом захисту у спірних правовідносинах є скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень     № 27925526 від 25 січня 2016 року.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе власником спірного нерухомого приміщення, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності на це майно іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. 
Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію права, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності. 
 
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, у постанові Великої Палати Верховного суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц.
Крім колегія суддів звертає увагу на те, що на момент звернення стягнення на предмет іпотеки згідно із застереженням про задоволення вимог шляхом прийняття предмету іпотеки у власність в порядку статті 37 Закону України "Про іпотеку"(пункт 5.4.1. іпотечного договору) не було визначено розмір вимог ОСОБА_1 на момент переходу права власності (фактичного задоволення вимог стягувача) - 25 січня 2016 року, адже з наданих відповідачем доказів та з відомостей з Державного реєстру прав неможливо встановити вартість предмета іпотеки (оціночна станом на дату звернення на предмет іпотеки) та заборгованість ОСОБА_2 , що погашається за рахунок вартості предмета іпотеки.
Стосовно доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_2 -          ОСОБА_3 про те, що оскаржувана державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 проведена всупереч накладеного, постановою відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 22 січня 2014 року,арешту на все майно ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.   
Відповідно до пунктів 12,13 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. У разі коли під час розгляду заяви державним реєстратором встановлено наявність раніше зареєстрованих інших заяв на це саме майно, ніж заява, що ним розглядається, державний реєстратор невідкладно приймає рішення про розгляд заяви після прийняття рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за результатом розгляду заяви, яка зареєстрована в базі даних заяв раніше.
Згідно пункту 6 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.
З матеріалів справи убачається, що станом на момент прийняття приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жицькою Я.Є. оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано обтяження на все майно ОСОБА_2 , зокрема і квартиру АДРЕСА_1 , на підставі постанови старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Савчука В.П. від 22 січня 2014 року, ВП 41403375, зареєстроване в реєстрі 25 січня 2014 року (том 1 а.с. 39, 65). 
Наявність зареєстрованого 25 січня 2014 року обтяження на спірну квартиру виключає можливість державної реєстрації права власності на неї за ОСОБА_1 25 січня 2016 року.
Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо відсутності зареєстрованих обтяжень на предмет іпотеки, станом на момент державної реєстрації права власності на нього за ОСОБА_1 .
При цьому колегія суддів вважає, що не відображення накладеного арешту на предмет іпотеки за об`єктним критерієм пошуку, а лише за суб`єктним, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не змінює правового режиму арештованого нерухомого майна, а тому доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та державного реєстратора прав на
нерухоме майно приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу        Жицької Я.Є. в цій частині відхиляються колегією суддів. 
Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на незаконність постанови відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Савчука В.П. від 22 січня 2014 рокупро арешт майна та оголошення заборони на його відчуження є необґрунтованими та не стосуються предмета розгляду у даному спорі.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності порушених прав ОСОБА_2 , оскільки у зв`язку з перереєстрацією права власності на квартиру АДРЕСА_1  останній був позбавлений права власності.
У відповідності до частин 2, 4 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про часткове задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального правата порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 .
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи викладене, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 073 грн.60 коп. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційні скарги ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 ; державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жицької Яни Євгенівни, подану представником ОСОБА_4 , задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жицька Яна Євгенівна, про скасування рішення та запису про право власності, задовольнити частково.
Скасувати запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 12999895 від 25 січня 2016 року (13-11.54), внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27925526 від 25 січня 2016 року (15:33:02), прийнятого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Жицькою Яною Євгенівною, щодо державної реєстрації права власності на квартиру, загальною площею 261,2 кв.м, житловою площею 148,2 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . 
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 073 грн. 60 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 24 грудня 2020 року.

 
          Головуючий                                                                                      

          Судді: