ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 634/778/20                                        Головуючий суддя І інстанції Єрьоміна О. В.
Провадження № 22-ц/818/4585/20                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи щодо стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 грудня 2020 року м. Харків.
 
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
головуючого        -        Яцини В.Б., (суддя-доповідач),
суддів        -                Бурлака І.В., Котелевець А.В., 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» на ухвалуСахновщинського районного суду Харківської області від 03 липня 2020 року, постановлену у складі головуючого судді Єрьоміна О.В., по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з газопостачання,

встановив :

30 червня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за постачання природного газу у розмірі 13188, 44 грн., яка складається із основної заборгованості за використання природного газу у розмірі 12406,63 грн., пені 7,94 грн.,3%річних 420,29 грн., інфляційних витрат 353,58 грн.
Ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області від 03 липня 2020 року відмовлено у видачі судового наказу.
В апеляційній скарзі ТОВ «Харків Збут» просить просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Зазначено, що ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» заявлено вимоги про стягнення з ОСОБА_1 грошових зобов`язань, що виникли внаслідок невиконанням нею умов публічного Типового Договору постачання природного газу з побутовим споживачем, в частині оплати поставленого товару - природного газу, які мають розглядатися у порядку видачі судового наказу.
Вказало, що відповідно до вимог абзацу другого п 4.9. Глави VIII умов Типового Договору на постачання природного газу, затвердженого постановою НКЕРЕКП від 30.09.2015 року №2500: разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором Споживач сплачує за вимогою Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Звертає увагу суду на позитивну судову практику з цього приводу: на постанову Харківського апеляційного суду від 02.05.2019 по справі № 621/480/19 (за апеляційною скаргою ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» на ухвалу Змїївського районного суду Харківської області про відмову у видачі судового наказу, постанову Хмельницького апеляційного суду від 21.01.2019 по справі № 687/1386/18 (за апеляційною скаргою ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ ЗБУТ»). 
Вважає, що суд першої інстанції зазначених обставин та вимог ч.3 ст. 19 та ч. 3 ст. 165 ЦПК України не врахував, а тому його висновок про відмову у видачі судового наказу щодо всіх заявлених ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» вимог не можна визнати обґрунтованим.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться.
Колегія суддів вислухала доповідь суддю-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість оскарженої ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що вона не підлягає задоволенню.
       Відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що вимога про нарахування пені не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, а вимоги заявлені у заяві про видачу судового наказу є між собою взаємопов`язані.
       Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.
Відповідно до ч.3 ст.19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Згідно ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбаченихстаттею 161цього Кодексу.
Статтею 161 ЦПК України визначено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Відповідно до п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Заявником заявлено вимогу про стягнення з боржника ОСОБА_1 пені у сумі 7,94 грн., стягнення якої в наказному провадженні не відповідає вимогам ст.161 ЦПК України.
Таким чином, вимога про стягнення пені в порядку наказного провадження, про що прохає заявник, суперечить положенням даної норми.
Відповідно п.3 ч.1 ст. 165 ЦПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;
Згідно ч. 3 ст. 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження", якщо у заяві про видачу судового наказу об`єднано вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суддя ухвалою відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу в частині цих вимог, а щодо вимог, які підлягають розгляду в порядку наказного провадження, - вирішує питання про відкриття наказного провадження. Якщо такі вимоги між собою взаємопов`язані та окремий їх розгляд неможливий (наприклад, заявлено вимогу про присудження аліментів, а із заяви вбачається необхідність залучення особи, яка вже отримує від боржника аліменти), то суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, але лише за умови сукупності таких підстав. Зокрема, не є підставою для відмови у прийнятті заяви в частині вимог про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг одночасне заявлення вимоги про зобов`язання укласти договір про надання таких послуг, оскільки окремий розгляд цих вимог є можливим.
Як вбачається з поданої заяви про видачу судового наказу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» просило судвидати судовий наказ за вимогою про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за постачання природного газу у розмірі 13188, 44 грн., яка складається із: основної заборгованості за використання природного газу у розмірі 12406,63 грн., пені 7,94 грн.,3% річних 420,29 грн.,інфляційних витрат 353,58 грн.,а також сплачений судовий збір у розмірі 210,20 грн.
При цьому згідно Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженому Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015  № 2500, з наступними змінами (зареєстр. МЮ України 06 листопада 2015 р. за № 1386/27831) він є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання. Фактом укладення цього Договору є включення Постачальником Споживача до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви-приєднання, поданої Споживачем в установленому законодавством порядку.
Аналогічні вимоги щодо укладення договору містяться у Типовому договорі розподілу природного газу, затвердженому Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2498, з наступними змінами, зареєстр. МЮ України 06 листопада 2015 р. за № 1384/27829). 
Обгрунтовуючи свої вимоги про стягнення пені стягувач послався на норми абз. 2 п. 8.2 Розділу VIIІ типового договору розподілу природнього газу, а інші вимоги – на Типового договору постачання природного газу. При цьому у наданих до суду матеріалах відсутні належні, допустимі та достатні докази про укладення з боржником згаданих договорів постачання та розподілу природного газу, що не відповідає вимозі п. 4 ч.3 ст. 163 ЦПК України про те, що до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.
Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який доводами скарги не спростований, про відмову у видачі такого судового наказу.
Посилання апелянта у скарзі на постанови судів апеляційної інстанції не ґрунтується на нормі ч. 4 ст. 263 ЦПК України про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені лише в постановах Верховного Суду.
Вірним є зауваження суду першої інстанції про те, що заявник не позбавлений права звернутися з відповідними позовними вимогами про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг у порядку позовного провадження.
Оскільки суд першої інстанції постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» - залишити без задоволення.
УхвалуСахновщинського районного суду Харківської області від 03 липня 2020 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 15 грудня 2020 року.
Головуючий                                                                 В.Б. Яцина.

Судді                                                                         І.В.Бурлака.

                                                               А.В.Котелевець.