УХВАЛА

12 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 200/4174/20-а
адміністративне провадження № К/9901/27518/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Данилевич Н.А., Шевцової Н.В., 
перевіривши касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області
на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року 
та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року
у справі № 200/4174/20-а за позовом ОСОБА_1 до Добропільського міськрайонного суду Донецької області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Добропільського міськрайонного суду Донецької області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, в якому просила суд з врахуванням уточнених позовних вимог, визнати неправомірними дії керівника апарату щодо звільнення з посади додаткового помічника судді, скасувати наказ керівника апарату від 08 квітня 2020  року №21-кк   «Про звільнення ОСОБА_1 » як незаконний та протиправний, - поновити на посаді помічника судді з 09 квітня 2020 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 квітня 2020 року по день прийняття судового рішення з розрахунку 883,21 грн за кожен робочий день вимушеного прогулу, стягнути заподіяну моральну шкоду в розмірі 55 000 грн, допустити негайне виконання рішення в частини поновлення на посаді. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15  вересня 2020 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Добропільського міськрайонного суду Донецької області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - задоволено частково,
- визнано протиправним та скасовано наказ керівника апарату Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2020 року №21-кк «Про звільнення ОСОБА_1 ».
- поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області.
- стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 квітня 2020 року по день прийняття судового рішення 18 червня 2020 року у сумі 40 627,66 грн.
У задоволенні решти позовних вимог   - відмовлено.
Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Донецькій області подано касаційну скаргу.
У тексті касаційної скарги міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року.
Відповідно до приписів   статті 329 КАС України   касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених   частиною п`ятою   статті 333 цього Кодексу.
З матеріалів касаційного провадження вбачається, що постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року отримана скаржником 24 вересня 2020 року. Касаційну скаргу направлено (здано на пошту) 21 жовтня 2020  року. 
З огляду на викладене, наявні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки скаржником подана касаційна скарга протягом 30 днів з дня вручення йому оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає наступне.
У силу пункту 8 частини 2 статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Вищезазначеному конституційному положенню щодо забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та стаття 13 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Перелік справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, визначений в частині 4 статті 257 КАС України.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року вирішено здійснювати розгляд справи № 200/4174/20-а за правилами спрощеного позовного провадження.
Предметом розгляду даної справи є визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. 
За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, наявності обставин, передбачених пп. а-г п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм; неможливості особи, яка подає касаційну скаргу, спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи і наявності значного суспільного інтересу або виняткового значення для особи, яка подає касаційну скаргу і помилковості віднесення судом першої інстанції справи до категорії справ незначної складності.
Оскаржуючи судові рішення, відповідач жодним чином не посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не посилається на різноманітність такої практики, не зазначає норму права та правовідносини, які вона врегульовує, що потребують висновку Верховного Суду стосовно питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Також, скаржник не зазначає жодних підстав визначених пп. а-г п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, які б надавали можливість касаційного оскарження визначених судових рішень.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France") від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; "Гомес де ла Торре проти Іспанії" ("Brualla Gomes de la Torre v. Spain") від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).
Також, у пункті 22 рішення у справі «Мельник проти України» (заява №23436/03) Європейського Суду з прав людини зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним і воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами і цілями.
З урахуванням викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний заявником касаційної скарги спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Донецькій області не наведено передбачених пп. а-г п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України обставин, які б давали можливість відкрити касаційне провадження.
Крім того, скаржник посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та неповно з`ясовано обставини, однак, суд касаційної інстанції в силу статті 341 КАС України позбавлений права вирішувати питання про достовірність доказів, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 333 КАС України, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 13, 257, 328, 329, 330, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, 
УХВАЛИВ:
Поновити Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Донецькій області строк на касаційне оскарження рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2020  року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі № 200/4174/20-а за позовом ОСОБА_1 до Добропільського міськрайонного суду Донецької області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.
Копію даної ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                          В.Е. Мацедонська 

Судді                                                                                              Н.А. Данилевич
          
                                                                                                       Н.В. Шевцова