Постанова                                      
Іменем України
 
09 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/37045/15-ц
провадження № 61-14816св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
стягувач - Ділекс Чартерінг АпС,
боржник - публічне акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»,
особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., від 11 вересня 2020 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст вимог заявника
 
У грудні 2015 року юридична компанія Ділекс Чартерінг АпС звернулася до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року у справі за позовом Ділекс Чартерінг АпС до публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (далі - ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз») у справі КОНДОК V шляхом стягнення з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на користь Ділекс Чартерінг АпС основної суми заборгованості у розмірі 1 583 687,50 доларів США; процентів за період до 31 грудня 2013 року включно на загальну суму 56 433,84 долари США; процентів за період з 01 січня 2014 року до 30 червня 2014 року у розмірі 
57 879,22 доларів США; процентів за період з 01 липня 2014 року до 
11 травня 2016 року у розмірі 212 543,18 долари США; процентів за ставкою 800 базисних пунктів вище встановленої законом процентної ставки, що передбачена р. 247 Цивільного Кодексу Німеччини, за період з 12 травня 2016 року до дня оплати; компенсації за юридичні послуги в розмірі 
6 314,60 євро; витрат на арбітражний розгляд у розмірі 25 771,69 євро.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Савицького О. А. від 01 липня 2016 року клопотання Ділекс Чартерінг АпС про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року задоволено частково.
 
Надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу                      від 21 серпня 2015 року за позовом Ділекс Чартерінг АпС до ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» у справі Кондок Vшляхом стягнення з ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на користь Ділекс Чартерінг АпС основної суми заборгованості у розмірі 39 361 616,90 грн, що еквівалентно станом на 01 липня 2016 року                       1 583 687,50 дол. США; процентів за період до 31 грудня 2013 року включно на загальну суму 1 402 629,74 грн, що еквівалентно станом на 01 липня               2016 року 56 433,84 дол. США; процентів за період з 01 січня 2014 року по            30 червня 2014 року - 1 438 553,81 грн, що еквівалентно станом на 01 липня 2016 року 57 879,22 дол. США; процентів за період з 01 липня 2014 року по 11 травня 2016 року - 5 282 635,13 грн, що еквівалентно станом на 01 липня 2016 року 212 543,18 дол. США; подальших процентів за ставкою 800 базисних пунктів вище встановленої законом процентної ставки, що передбачена р. 247 Цивільного кодексу Німеччини за період з 12 травня 2016 року до дня оплати; компенсацію за юридичні послуги у розмірі 174 052,73 грн, що еквівалентно станом на 01 липня 2016 року 6 314,60 Євро; витрати на арбітражний розгляд - 710 359,00 грн, що еквівалентно станом на 01 липня 2016 року 25 771,69 Євро.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України»), як особа, яка не брала участі у справі, подало апеляційну скаргу та заяву про поновлення строків на апеляційне оскарження.
 
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2020 рокуу відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ «НАК «Нафтогаз України» на вказану ухвалу районного суду відмовлено з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, а наведені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі АТ «НАК «Нафтогаз України» просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу направити для розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що АТ «НАК «Нафтогаз України», як єдиний акціонер ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» не брало участі у розгляді цієї справи, однак суд вирішив питання про його права та обов`язки.
Про постановлення ухвали судом першої інстанції АТ «НАК «Нафтогаз України» дізналося із листа ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» від 15 липня 2020 року. 
Вважає безпідставними висновки суду апеляційної інстанції на те, що вони були обізнані щодо наявності вказаного провадження. Посилання на рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року, в якому зазначено про відправлення на адресу 
АТ «НАК «Нафтогаз України» наказу про призначення усного слухання арбітражної справи на 30 червня 2014 року є помилковим, оскільки заявник оскаржує не рішення арбітражного суду, а ухвалу суду про надання дозволу на його виконання, постановлену без його участі. Крім того, суд повинен був перевірити направлення вказаного наказу.

Відзив на касаційну скаргу 
 
У листопаді 2020 року від Ділекс Чартерінг АпСнадійшов відзив на касаційну скаргу, в якому стягувач посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність постановленої судом апеляційної інстанції ухвали.
Вказує, що про наявність спору між сторонами АТ «НАК «Нафтогаз України» було повідомлено в Арбітражному трибуналі, що підтверджується пунктом 13.7 Арбітражного рішення від 21 серпня 2015 року. 
Представник стягувача направляв до АТ «НАК «Нафтогаз України» копію ухвали суду першої інстанції, про що свідчить повідомлення про вручення останнім 18 червня 2019 року поштового відправлення, отже, голослівними є твердження АТ «НАК «Нафтогаз України» про те, що про постановлення оскаржуваної ухвали вони дізнались із листа 
ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» від 15 липня 2020 року. 
Крім того, у провадження господарського суду Київської області перебувала  справа № 911/1803/19 за позовом ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» до 
ФОП ОСОБА_2 ,  Ділекс Чартерінг АпС про визнання угоди такою, що не може бути виконана, та визнання правочину недійним. Під час розгляду цієї справи представники Ділекс Чартерінг АпС направляли відзив на позовну заяву від 07 жовтня 2019 року до АТ «НАК «Нафтогаз України», де додатками були усі судові рішення у справі № 761/37045/15, у тому числі ухвала суду першої інстанції від 01 липня 2016 року. 
Таким чином, вважає, що АТ «НАК «Нафтогаз України» дізналось про наявність ухвали суду першої інстанції ще у середині 2019 року, 
а не 15 липня 2020 року, а тому строк на апеляційне скарження ухвали для останнього сплив і поважні причини для його поновлення відсутні.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 23 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
У грудні 2015 року юридична компанія Ділекс Чартерінг АпС звернулася до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року, яке ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 липня 2016 року задоволено частково.
Надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу                      від 21 серпня 2015 року за позовом Ділекс Чартерінг АпС до ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» у справі Кондок Vшляхом стягнення з ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на користь Ділекс Чартерінг АпС основної суми заборгованості.
 
Зазначена ухвала переглядалася судами вищих інстанції за апеляційною та касаційною скаргами АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз».
 
Останньою ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року, з якою погодився Верховний Суд, прийнявши постанову від 19 вересня 
2018 року, ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 липня 2016 року залишено без змін.
 
Особа, яка не брала участі у розгляді справи, однак вважає, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 липня 2016 року вирішено питання про її права та обов`язки - АТ «НАК «Нафтогаз України», 17 серпня 2020 року звернулася до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою.
У доданій до апеляційної скарги заяві АТ «НАК «Нафтогаз України» просила поновити строк на апеляційне оскарження зазначеної ухвали, як такий, що пропущено з поважних причин, оскільки про наявність  оскаржуваного судового рішення заявник дізнався лише з листа ДАТ «Чорноморнафтогаз» від 15 липня 2020 року.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 серпня 2020 року зазначені заявником причини пропуску строку були визнані неповажними, з огляду на тривалість пропуску - чотири роки, у контексті наявних у розпорядженні суду даних щодо взаємовідносин особи, яка подає апеляційну скаргу, та боржника. Апеляційний суд залишив апеляційну скаргу АТ «НАК «Нафтогаз України» без руху та надав йому право протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою із зазначенням інших підстав для поновлення строку.
 
31 серпня 2020 року АТ «НАК «Нафтогаз України» надіслало на адресу суду апеляційної інстанції заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва 
від 01 липня 2016 року, в якій повторно посилалося на те, що про її наявність заявник дізнався з листа ДАТ «Чорноморнафтогаз» від 15 липня 2020 року. 
Вказував, що ухвала суду першої постановлена без повідомлення 
АТ «НАК «Нафтогаз України», як суб`єкта управління об`єктами державної власності згідно з статтею 4 Закону України від 21 вересня 2006 року «Про управління об`єктами державної власності». 
Крім того, заявник не знав про наявність рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року, оскільки воно також ухвалено без повідомлення АТ «НАК «Нафтогаз України». Також у заяві зазначено обставини щодо правового становища заінтересованої особи (боржник), зокрема, факт перебування ДАТ «Чорноморнафтогаз» під дією обставин непереборної сили.
 
11 вересня 2020 року Київський апеляційний суд постановив ухвалу, якою відмовив АТ «НАК «Нафтогаз України» у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
Ухвала мотивована неповажністю причин пропуску АТ «НАК «Нафтогаз України» строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, оскільки заявником не наведено обставин, які перешкоджали йому, як єдиному акціонеру ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтгаз», контролювати діяльність останнього в частині, зокрема, укладення договорів та арбітражних угод.
Суд апеляційної інстанції звернув увагу на наявність у матеріалах справи копії рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року, в якому зазначено про відправлення на адресу АТ «НАК «Нафтогаз України» наказу про призначення усного слухання арбітражної справи на 30 червня 2014 року. 
За таких обставин, апеляційний суд вважав, що заявник ще у 2014 році був обізнаний про наявність контракту і перебування спору між Ділекс Чартерінг АпС та ПАТ «ДАТ«Чорноморнафтгаз» на розгляді Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу.
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Статтею 17 та частиною першої статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 13 Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до частин третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частина друга статті 19 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження; окремого провадження. 
Положеннями частини восьмої статті 19 ЦПК України передбачено, що суди також розглядають в порядку цивільного судочинства справи про оскарження рішень третейських судів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів, про оспорювання рішень міжнародного комерційного арбітражу, а також про визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу, іноземного суду.
 
Процесуальний порядок вирішення категорій справ, перерахованих у частині восьмій статті 19 ЦПК України, визначається нормами чотирьох глав Розділу IX ЦПК України - «Визнання та виконання рішень іноземних судів, міжнародних комерційних арбітражі в Україні, надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів». 
 
Особливості провадження щодо визнання і надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу визначаються його правовою природою, метою і суттю вимог заявника. 
 
Статті 23 і 24 ЦПК України визначають правила інстанційної юрисдикції справ щодо визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу.
 
Частина п`ята статті 42 ЦПК України встановлює склад учасників таких категорій справ: 1) справ про оскарження рішення третейського суду та про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду 2) справ про оспорювання рішення міжнародного комерційного арбітражу та про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу. 
 
Виходячи зі змісту цієї норми права учасниками справ про оскарження рішення третейського суду та про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду є учасники (сторони) третейського розгляду, особи, які не брали участі у третейському розгляді, якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки.
 
Учасниками справ про оспорювання рішення міжнародного комерційного арбітражу та про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу є сторони арбітражного розгляду. 
 
Положення частини п`ятої статті 49 ЦПК України узгоджуються із правилами статті 479 ЦПК України, яка конкретизує вимоги щодо змісту ухвали суду про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання, а також порядок оскарження такої ухвали.
 
Частиною сьомою статті 479 ЦПК України передбачено, що ухвала суду про визнання і надання дозволу на виконання або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку, передбаченому цим Кодексом для оскарження рішень суду. 
 
Отже, особами, які мають право оскаржити ухвалу суду про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, є лише сторони арбітражного розгляду.
 
Норма частини сьомої статті 479 ЦПК України є спеціальною по відношенню до загальної норми статті 352 ЦПК України, яка визначає перелік осіб, які мають право апеляційного оскарження. При колізії норм права однакової юридичної сили перевага надається положенню статті 479 ЦПК України як спеціальній нормі за правилом «Lex specialis derogate generali» («Спеціальний закон скасовує дію загального закону»). 
 
Як вбачається із рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року, сторонами арбітражного розгляду були Ділекс Чартерінг АпС та ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз». 
 
АТ «НАК «Нафтогаз України» не є ні стороною арбітражної угоди 
від 16 квітня 2013 року, ні стороною справи КОНДОК V, розглянутої Арбітражним Трибуналом Німецької Морської Асоціації Арбітражу21 серпня 2015 року.
 
Норма частини сьомої статті 479 ЦПК України врегульовує правове питання про те, хто саме може оскаржити ухвалу суду про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання, - такими особами є лише сторони арбітражного розгляду. Як було зазначено вище, 
АТ «НАК «Нафтогаз України»до них не відноситься. 
 
Норма частини сьомої статті 479 ЦПК України, як і в цілому Глава 3 Розділу IX ЦПК України, не визначають, як слід діяти суду, якщо він установить, що ухвала суду про визнання і надання дозволу на виконання або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу оскаржується не стороною арбітражного розгляду. 
 
Разом з тим, у подібній ситуації Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження 12-194гс19), вирішуючи виключну правову проблему, дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для звернення особи із позовом вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду) (п. 54, п. 83). 
 
Правові наслідки подання апеляційної скарги особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено, визначено статтею 357 ЦПК України. Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України за таких обставин апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції. 
 
Суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув, не врахував, що 
АТ «НАК «Нафтогаз України» не є стороною арбітражного розгляду Арбітражним Трибуналом Німецької Морської Асоціації Арбітражу справи КОНДОК V, наслідком подання апеляційною скаргою якою є не перевірка відповідності апеляційної скарги вимогам ЦПК України, а повернення цієї апеляційної скарги особі, яка її подала, з огляду на те, що така особа не є учасником арбітражного розгляду справи. 
 
Водночас положенням статті 397 ЦПК України 2004 року, який був чинним на час постановлення ухвали судом першої інстанції, не передбачалося коло осіб, які можуть оскаржити ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.
 
Однак ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 
2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (тобто у редакції, чинній на час подання АТ «НАК «Нафтогаз України») вже чітко визначено коло осіб, які можуть бути суб`єктами звернення зі скаргою на ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - сторони арбітражного розгляду справи (частина сьома статті 479 ЦПК України).
 
При цьому слід враховувати, що об`єктом апеляційного перегляду є ухвала, постановлена судом першої інстанції 01 липня 2016 року, тобто до набрання чинності цією редакцією ЦПК України. Враховуючи положення пункту 13 Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тому вказана ухвала набрала законної сили та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто протягом 5 днів.
 
Разом з тим апеляційне провадження за апеляційної скаргою 
АТ «НАК «Нафтогаз України», поданою у 2020 році, відповідно до положень частини третьої статті 3 ЦПК України, здійснюється відповідно до чинної редакції ЦПК України, якою передбачено право на апеляційне оскарження ухвали про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу лише для сторін арбітражного розгляду справи (частина сьома статті 479 ЦПК України), якою АТ «НАК «Нафтогаз України» не є.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених 
статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року).
 
Таким чином, право на суд, складовим якого є право доступу до правосуддя, в аспекті апеляційного оскарження ухвали місцевого суду, може бути обмежено на національному рівні з легітимною метою та із забезпеченням пропорційності при застосуванні відповідних правових засобів, передбачених процесуальним законом. Наведене не має наслідком порушення права на доступ.
 
Встановлення у процесуальному законі кола осіб, які можуть бути суб`єктами звернення зі скаргою на ухвалу суду про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу є розумним обмеженням, що має на меті запобігти невиправдного втручання третіх осіб у правовідносини, які виникли між сторонами арбітражного договору та процесу. Така мета є легітимною.
 
Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що встановлення у процесуальному законі обмеження права на апеляційне оскарження осіб, які не є сторонами арбітражного розгляду справи є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду особа, яка не є стороною арбітражного процесу, може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.
Порушення норм процесуального права, які призвели до прийняття незаконної ухвали суду апеляційної інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування такого судового рішення апеляційної інстанції і направлення справи до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково. 
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 11 вересня 2020 року скасувати, 
а справу направити на розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович