Дата документу 01.12.2020 Справа № 318/2462/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №318/2462/18        Головуючий у 1 інстанції: Комишня Н.І.
Провадження № 22-ц/807/2741/20        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» грудня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про зменшення розміру стягнення аліментів на утримання дитини, 
ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про зменшення розміру стягнення аліментів на утримання дитини.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Спільне життя сторін не склалось та через два тижні після народження дитини сторони у справі почали проживати окремо, відповідач заборонила йому зустрічі з сином.
У відділі державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції дізнався про прийняття судового наказу від 18 червня 2018 року про стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Вказував на те, що є безробітним, 21 жовтня 2017 року уклав шлюб з ОСОБА_3 , від шлюбу має дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим перебуває у скрутному матеріальному становищі та не може сплачувати аліменти у встановленому розмірі.

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зміну предмету позову та остаточно просив зменшити розмір стягуваних аліментів на підставі судового наказу, виданого Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області по цивільній справі № 318/1223/18 року, провадження № 2-н/318/44/2018 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 частини від усього свого заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, на дитину певного віку, до досягнення дитиною повноліття до 1/6 частини; відкликати з примусового виконання з Енергодарського міського відділу ДВС ГТУЮ в Запорізькій області зазначений судовий наказ; стягнути з ОСОБА_2 на його користь судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.
В обґрунтування зазначив, що 05 грудня 2018 року він уклав трудовий договір з ТОВ «Компанія «Агротек», працює на посаді оператора верстатів з програмним керуванням, отримує заробітну плату в розмірі 3850 грн. та перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2019 року (вступна та резолютивна частини) в задоволенні позову відмовлено.

Повний текст рішення суду в матеріалах справи відсутній.

Відповідно до наказу №47 від 15 липня 2020 року суддя ОСОБА_6 відрахована зі складу Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області в зв`язку зі смертю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на скрутне матеріальне становище, обов`язок відповідача також утримувати дитину, просив скасувати рішення суду та прийняти нову постанову про зменшення розміру аліментів з 1/4 частини з усіх видів заробітку до 1/6 частини, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що дитина перебуває на її утриманні, позивач дитину не відвідує, матеріальної допомоги не надає, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутись до суду за судовим наказом про стягнення аліментів, позивачем не надано доказів на підтвердження розміру його заробітної плати, в судовому засіданні 12 грудня 2019 року позивач пояснив, що звільнився та не планує подальше працевлаштування, як їй стало відомо на час складання відзиву позивач працює на Запорізькій АЕС, та його майновий стан дозволяє сплачувати аліменти, у зв`язку з віком дитини вона не має можливості працювати, дитина часто хворіє, позивач є власником нерухомого та рухомого майна.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Встановлено, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки описова та мотивувальна частини рішення суду першої інстанції у цій справі взагалі відсутні, не є можливим встановити, з яких підстав виходив суд першої інстанції при ухваленні вказаного рішення.

За змістом ч. 1 ст. 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.
В описовій частині рішення зазначаються:
1) стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача;
2) заяви, клопотання;
3) інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) (ч.3).
У мотивувальній частині рішення зазначаються:
1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;
2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;
3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику;
4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду;
5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування;
6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування (ч.4).

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами п. 5 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

Згідно із п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

Частиною 1 статті 381 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Враховуючи, що повний текст рішення суду першої інстанції від 12 грудня 2019 року із викладенням описової та мотивувальної частин у матеріалах цієї справи відсутній, рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2019 року у цій справі підлягає обов`язковому скасуванню апеляційним судом в силу вимог п. 5 ч. 3 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення. 

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.39, 41).

ОСОБА_1 також є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7)

18 червня 2018 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.12).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів старшого державного виконавця Енергодарського МВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Єрмак Г.В. вбачається, що заборгованість за судовим наказом №318/1223/18 станом на 01 грудня 2019 року становить 616,93 грн., за період з жовтня 2018 року по листопад 2019 року ОСОБА_1 сплачено 34 658,90 грн. (а.с. 153).

Згідно з довідкою Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради №1476 від 11 жовтня 2018 року ОСОБА_1 на обліку не перебуває, за призначенням жодного виду допомоги не звертався (а.с.14).

Відповідно до довідки Енергодарського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №1478 від 10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 на обліку не перебуває та пенсію не отримує (а.с.15).

Відповідно до довідки Енергодарської міської філії Запорізького обласного центру зайнятості №709 від 11 жовтня 2018 року ОСОБА_1 не перебуває на обліку як безробітний в центрах зайнятості по Україні (а.с.17).

Матеріали справи містять Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 , згідно з якою позивачу на праві приватної власності належать: земельна ділянка, площею 0,0867 га, за адресою: АДРЕСА_1 , 1/2 частина квартири за адресою АДРЕСА_2 , житловий будинок, загальною площею 30 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.53-55).

Окрім того, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ України за ОСОБА_1 зареєстровані наступні транспортні засоби: Opel Omega, 1990 року, дата реєстрації 18 березня 2014 року, та Opel Omega, 1994 року, дата реєстрації 15 червня 2016 року (а.с.56, 56 зворот).

Згідно з Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №25/87 від 18 жовтня 2018 року за період з 1 кварталу 2018 року по 2 квартал 2018 року інформація про доходи відсутня (а.с.16).

В той же час, матеріали справи містять копію трудового договору №235-ТД від 05 грудня 2018 року між ТОВ «Компанія «Агротек» та ОСОБА_1 на строк до 05 грудня 2019 року

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дочка від іншого шлюбу з ОСОБА_3 , та відсутнє працевлаштування.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зміна сімейного стану позивача, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ_4 дитини ОСОБА_5 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність працевлаштування на час звернення з апеляційною скаргою не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. 

Позивач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, на обліку в службі зайнятості, як безробітний, не перебуває, він не позбавлений обов`язку утримувати малолітню дитину, його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при вирішенні питання щодо розміру аліментів на утримання дітей.

Окрім того, під час розгляду справи ОСОБА_1 був працевлаштований відповідно до трудового договору №235-ТД від 05 грудня 2018 року.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на отримання кредиту для погашення заборгованості за аліментами також не підтверджено належними доказами.

Не перебування на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради, Енергодарського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Енергодарської міської філії Запорізького обласного центру зайнятості не свідчить про незадовільний майновий стан.

Отже, ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а навпаки встановлено збільшення доходів останнього у зв`язку з працевлаштуванням та здійснення позивачем погашення заборгованості по аліментам до 616,93 грн.

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що визначений відповідно до судового наказу Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без підтвердження погіршення його матеріального становища належними доказами, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та суперечитиме її інтересам.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року, то йому у позові слід відмовити.

Крім того, в суді першої інстанції ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь понесені витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 1000,00 грн.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 137 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

На підтвердження витрат ОСОБА_2 надала ордер на надання правової допомоги серії ЗП №029095 від 10 грудня 2018 року, попередній розрахунок судових витрат та квитанцію до прибуткового касового ордера №б/н від 10 грудня 2018 року на суму 1000 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем доведено реальність надання правничої допомоги, витрати на професійну правничу допомогу на суму 1000 грн. є співмірними зі складністю цієї справи, наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг у суді, відповідають критерію розумності розміру цих витрат. Відповідного клопотання позивачем про зменшення цих витрат не подано.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (частина друга статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2019 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про зменшення розміру стягнення аліментів на утримання дитини відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 грудня 2020 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова