ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/5516/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду  України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 ( суддя першої інстанції Ільков В.В.) в адміністративній справі №160/5516/20 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду  України в Дніпропетровській області  про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,- 
ВСТАНОВИВ:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 визначену п.7-1 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.
В обгунутвання вимог позову позивач зазначив, що він з 07.12.1994 року по теперішній час працює в Комунальному закладі “Криворізька станція швидкої медичної допомоги” Дніпропетровської обласної Ради” на посаді лікаря з медицини невідкладних станів бригади інтенсивної терапії і реанімації.  З 09.07.2019 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком згідно вимог Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року №1058-ІV. Згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року (по справі №160/10452/19) період роботи позивача з 07.12.1994 року по 06.07.1995 рік та з 01.09.1995 року по 31.12.2001 рік було зараховано в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з 09.07.2019 року, в наслідок чого страховий стаж склав 48 років 11 місяців 24 дні. 25 лютого 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на день призначення пенсії за віком. Проте, при призначенні пенсії позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року № 1058-IV,  у зв`язку з відсутністю необхідного стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е”-“ж” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-ХІІ тривалістю 35 років. Позивач вважає таку відмову Пенсійного фонду у виплаті грошової допомоги, протиправною  та незаконною, та такою, що порушує його права на належне соціальне забезпечення, з огляду на те, що  згідно  розрахунку стажу роботи позивача відповідно до записів трудової книжки, складає : з 01.08.1986 року по 31.07.1987 рік лікар-інтерн (1 рік/0 місяців/1 день); з 01.08.1987 року по 04.08.1990 рік робота в закладах охорони здоров`я (3 роки/ 0 місяців/ 4дні); з 20.08.1990 року по 09.07.2019 рік робота в закладах охорони здоров`я (28років/ 10 місяців/ 20днів); період роботи з 07.12.1994 року по 06.07.1995 рік таз 01.09.1995 року по 31.12.2001 рік (6 років/ 11 місяців/1 день) враховується в подвійному розмірі відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року (справа №160/10452/19) відповідно до ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.Таким чином, страховий стаж позивача склав 40 років 0 місяців 7 днів, що відповідно дає йому право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 позов задоволено в повному обсязі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить апеляційну скаргу задовольнити рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач проти вимог апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Відповідно до пункту 3 частини 1   статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України   справа розглядається у порядку письмового провадження.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Матеріалами справи встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що ОСОБА_1  з 09.07.2019 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України, отримує пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у зв`язку з досягненням пенсійного віку – 60 років.
Згідно довідки Комунального закладу “Криворізька станція швидкої медичної допомоги” Дніпропетровської обласної ради” № 24 від 05.07.2019 року позивач працював в КЗ Криворізька станція швидкої медичної допомоги” Дніпропетровської обласної ради” з 07 грудня 1994 року (наказ №174-к від 20.12.1994 р.) по 06 липня 1995 року на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога виїзної бригади; з 01 вересня 1995 року (наказ №126-к від 06.09.1995 р.) по 31 грудня 2001 року на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога виїзної спеціалізованої анестезіолого-реанімаційної бригади.
У серні 2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою від 20.08.2019 року про проведення перерахунку стажу роботи у подвійному розмірі, згідно довідки № 24 від 05.07.2019 року на підставі вимог ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Листом Саксаганського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30.008.2019 року № 6335/Ч-09 “Про розгляд звернення” позивача повідомлено, що оскільки ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в подвійному розмірі передбачено зарахування стажу роботи в реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а позивач працював у бригаді, законні підстави для пільгового обчислення періодів роботи позивача з 07.12.1994 року по 06.07.1995 року та з 01.09.1995 року по 31.12.2001 року, відсутні.
Не погодившись з відмовою відповідача щодо відмови у зарахуванні вказаних періодів роботи у подвійному розмірі на підставі ст.60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, позивач звернувся до суду з позовом в якому просив суд: 
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427) щодо не зарахування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) стажу роботи з 07.12.1994 року по 06.07.1995 року та з 01.09.1995 року по 31.12.2001 рік на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога в подвійному розмірі;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) стаж роботи з 07.12.1994 року по 06.07.1995 року та з 01.09.1995 року по 31.12.2001 рік на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога в подвійному розмірі та провести перерахунок призначеної пенсії з 09.07.2019 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року по справі №160/10452/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, було задоволено. Визнано  протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 стажу роботи з 07.12.1994 року по 06.07.1995 року та з 01.09.1995 року по 31.12.2001 рік на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога в подвійному розмірі. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи з 07.12.1994 року по 06.07.1995 року та з 01.09.1995 року по 31.12.2001 рік на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога в подвійному розмірі та провести перерахунок призначеної пенсії з 09.07.2019 року.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2019  року по справі №160/10452/19, набрало законної сили – 17.01.2020 року. 
25.02.2020 року позивач звернувся до Пенсійного фонду із заявою, в якій просив відповідача здійснити йому виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсій за віком, з урахуванням положень п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IVвід 09.07.2003 року.  
Листом №4174-3382/Ч-02/8-0400 від 27.03.2020 року Головне управління Пенсійного фонду повідомили позивачу про те, що згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_2 починаючи з 20.08.1990 року ОСОБА_1 працює КЗ "Криворізька станція швидкої медичної допомоги Дніпропетровської обласної ради", в т.ч. з 07.12.1994 року по 06.07.1995 року на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога виїзної бригади та з 01.09.1995 року по 31.12.2001 року на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога виїзної спеціалізованої анестезіолого-реанімаційної бригади. Відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року за №1788-ХІІ (в редакції Закону від 10.07.2003 року №1110-ІV (1110-15) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Також, у листі вказано, що згідно ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2019  року (по справі №160/10452/19) періоди  роботи позивача з 07.12.1994 року по 06.07.1995 року  та з 01.09.1995 року по 31.12.2001 року було зараховано до страхового стажу позивача у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 09.07.2019 року, внаслідок чого страховий стаж, врахований по 30.06.2019 року, який складає 48 років 11 місяців 24 дні (з урахуванням періодів навчання з 01.09.1976 року по 31.01.1980 року та з 15.10.1982 року по 26.06.1986 року, а також періоду служби в армії з 10.05.1980 року по 05.06.1982 року. Відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких Посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Також, у листі зазначено, що  п.2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191, (надалі - Порядок) до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в  закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 ( 909-93-п ) "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років". Відповідно до п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року за №1788-ХІІ працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Страховий стаж, передбачений пунктами 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно зазначеного, на думку відповідача, право на виплату грошової допомоги згідно п.7 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у позивача відсутнє, так як спеціальний стаж роботи  позивача на посадах, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909, на дату призначення пенсії становив менше 35 років.
На підставі вищевикладеного, Пенсійним фондом було відмовлено позивачу у виплаті позивача  одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Позивач, вважаючи відмову відповідача у виплаті грошової допомоги відповідно до п. 7-1   Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   неправомірною, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції      України      передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та      у      спосіб, що передбачені   Конституцією   та      законами України.
Відповідно до п.7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»      передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього      Закону,      працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»   статті 55      Закону України «Про пенсійне забезпечення»   і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку      пенсію,      при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню,      у розмірі      їх      десяти місячних пенсій      станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету      України.      Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів      України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги та механізм виплати цієї допомоги встановлено постановою Кабінету Міністрів      України      від 23.11.2011р. №1911 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» (далі - Порядок 1191).
Відповідно до      пункту      2 Порядку 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж»   статті 55      Закону України      «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на      пенсію      за вислугу років, затвердженим   Постановою Кабінету Міністрів      України      від 04.11.1993р. №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на      пенсію      за вислугу років».
Згідно із      пунктом      7 Порядку 1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду      України      одноразово      у розмірі десяти місячних пенсій      за рахунок коштів Державного бюджету      України      одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Відповідно до      пункту      5 Порядку 1191 грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається      пенсія      за віком відповідно до      Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»      та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого   статтею 26 зазначеного      Закону,      працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж"   статті 55      Закону України      "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку      пенсію.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі також - Перелік № 909).
Наказом Міністерства охорони здоров`я України “Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України” № 303 від 08.10.1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.
Перелік таких посад і закладів затверджений постановою Кабінету Міністрів України “Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років” № 909 від 04.11.93 року (зі змінами), зокрема робота в лікарняних закладах.
Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР “Про подальше вдосконалення анестезіолого - реанімаційної допомоги населенню” № 841 від 11.06.1986 року, яким затверджено Положення про відділення (групу) анестезіології-реанімації лікувально-профілактичного закладу, у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували: відділення (групи) анестезіології - реанімації, відділення реанімації та інтенсивної терапії, палати для реанімації та інтенсивної терапії.
При цьому згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України 08.10.1997 №303 Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України затверджено рекомендації щодо структури служби анестезіології та інтенсивної терапії в лікувально-профілактичних закладах України, згідно яких для виконання         завдань,         які         стоять         перед службою анестезіології, в лікувально-профілактичних закладах, де за штатними нормативами повинно бути не більше 3-х лікарів-анестезіологів, разом з відповідною кількістю сестер-анестезисток організується анестезіологічна група.
При наявності в лікарні чи пологовому будинку 75 ліжок хірургічного профілю, а в центральній районній лікарні та онкологічного диспансеру - 50 ліжок хірургічного профілю, встановлюється не менше однієї посади лікаря-анестезіолога.
У лікарнях, які надають екстрену цілодобову медичну допомогу з числом ліжок хірургічного профілю не менше 200, в дитячих лікарнях - не менше 150, додатково встановлюється 3,75 посади лікарів-анестезіологів.
Робота лікарем анестезіологом у відділеннях лікарень також прирівняна до роботи в реанімаційних відділеннях.
Так, матеріалами справи встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року по справі №160/10452/19, яке набрало законної сили 17.01.2020 року,  адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, було задоволено. Визнано  протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 стажу роботи з 07.12.1994 року по 06.07.1995 року та з 01.09.1995 року по 31.12.2001 рік на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога в подвійному розмірі. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  зарахувати ОСОБА_1  стаж роботи з 07.12.1994 року по 06.07.1995 року та з 01.09.1995 року по 31.12.2001 рік на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога в подвійному розмірі та провести перерахунок призначеної пенсії з 09.07.2019 року.
Відповідно до рішення суду від 17.12.2019 року, яке набрало законної сили 17.12.2019 року, по справі №160/10452/19, суд дійшов  висновків, що робота позивача на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога виїзної бригади у період з 07.12.1994 року по 06.07.1995 року та на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога виїзної спеціалізованої анестезіолого-реанімаційної бригади у період з 01.09.1995 року по 31.12.2001 року дає право на зарахування стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону № 1788-XII.
Згідно положень ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача є трудова книжка.
Згідно трудової книжки позивача, копія якої наявна в матеріалах справи, він працював на посаді лікаря швидкої і невідкладної медичної допомоги виїзної бригади, лікаря анестезіолога-реаніматолога виїзної бригади, лікаря швидкої медичної допомоги виїзної бригади, лікаря швидкої медичної допомоги виїзної спеціалізованої бригади інтенсивної терапії та реанімації тобто є працівником охорони здоров`я.
Згідно  розрахунку стажу роботи позивача відповідно до записів його трудової книжки, встановлено, що він працював:
з 01.08.1986 року по 31.07.1987 рік лікар-інтерн (1 рік/ 0 місяців/ 1 день);
з 01.08.1987 року по 04.08.1990 рік робота в закладах охорони здоров`я (3 роки/ 0 місяців/ 4дні);
з 20.08.1990 року по 09.07.2019 рік робота в закладах охорони здоров`я (28 років/ 10 місяців/ 20днів); 
період роботи з 07.12.1994 року по 06.07.1995 рік таз 01.09.1995 року по 31.12.2001 рік (6 років/ 11 місяців/1 день) враховується в подвійному розмірі згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року, згідно  положень  ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спеціальний стаж роботи позивача, на дату призначення йому пенсії,  становить -  40 років 0 місяців 7 днів. 
Це означає, що в силу положень пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", позивач має право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.
Отже, дії відповідача щодо невиплати позивачу грошової допомоги при призначенні пенсії за віком є протиправними.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст.ст.   243,   250,   308,   311,   315,   316,   321,   322,   325,   328,    КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду  України в Дніпропетровській області залишити без задоволення 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 в адміністративній справі №160/5516/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття  та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 09.10.2020 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва