ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року	Львів	Справа № 500/1656/20 пров. № А/857/11745/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                            Обрізка І.М.,
суддів                                                                                Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,
за участю секретаря судового засідання                              Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року (рішення ухвалено в м. Тернополі, головуючий суддя Баб`юк П.М.) у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 24.06.2020 року,

                                                             встановив:

ГУ ПФУ в Тернопільській області звернулося з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 24.06.2020 з боржника у розмірі 18892,00 грн у виконавчому провадженні №62164377.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 адміністративний позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.
При цьому, з матеріалів виконавчого провадження №62164377 вбачається, що державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом №500/2713/19, виданим 30.04.2020 Тернопільським окружним адміністративним судом, а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі.
Разом з тим, суд вказав, що виходячи зі змісту норми Інструкції з організації примусового виконання рішень у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.
Маються покликання на правові висновки Великої Палати Верховного Суду.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника – фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника – юридичної особи. Порядок виконання рішень суду даної категорії регламентований статтями 63,75 Закону. Апелянт вказує, що постанова про відкриття виконавчого провадження №62164377 від 25.05.2020 боржником не оскаржувалась. Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу №62164377 від 24.06.2020 також не оскаржувалась. 25.06.2020 відповідачем відкрито окреме виконавче провадження №62418382 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 25.06.2020 на суму 18892,00 грн. Апелянт наголошує, що рішення суду і сьогодні залишається не виконаним.
Також, звертає увагу на те, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення виконавчого збору№62164377 від 24.06.2019, видану Головним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Наконечною І.В. про стягнення з Головного управління ПФУ в Тернопільській області виконавчого збору в сумі 18892,00 грн, однак як видно з матеріалів справи позивач оскаржував зовсім іншу постанову, а постанови №62164377 від 24.06.2019 не існує.
Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що позивач розпорядженням від 28.05.2020 виконав рішення суду до відкриття виконавчого провадження. Відтак , підстави, визначені ч. 9 ст. 27 Закону №606 на які посилався позивач як на причину неможливості стягнення виконавчого збору не знаходять свого підтвердження. 
Маються покликання на практику Верховного Суду .
Також, зазначає, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7, 9 ч. 1. ст. 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1,2,4,6,7,9,11,14,15 ч. 1 ст. 39 Закону якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.
В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 25 травня 2020 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наконечною І.В. відкрито виконавче провадження ВП №62164377 щодо примусового виконання виконавчого листа №500/2713/19, виданого 30.04.2020 Тернопільським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 01.03.2017 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного пенсійного забезпечення без обмежень граничного розміру пенсій з урахуванням проведених виплат (а. с. 38).
Разом з тим, 18.05.2020 позивачем подано до Восьмого апеляційного адміністративного суду заяву про роз`яснення рішення суду у справі №500/2713/19. Станом на дату відкриття виконавчого провадження заяву про роз`яснення рішення суду ще не було розглянуто судом.
Згідно з рішенням №961170125532 від 28.05.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснило з 1 березня 2017 перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 №418, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2005 №713, без обмеження її максимальним розміром (а.с. 7).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області  від 23.06.2020 №1900-0702-5/8793 повідомлено відповідача про те, що у постанові Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» зазначено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою. Нараховану доплату за період з 01.03.2017 по 08.04.2020 (дата набрання рішенням законної сили) буде виплачено відповідно до зазначеної постанови (аркуш справи 39). 
24 червня 2020 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наконечною І.В. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 42-43 ).
24 червня 2020 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у  Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наконечною І.В.  винесено постанову ВП №62164377 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виконавчого збору в сумі 18892,00 грн. та виведено в окреме виконавче провадження (а. с. 6).
Не погоджуючись із постановою ВП №62164377 від 24.06.2020 про стягнення виконавчого збору, вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування.
Оцінюючи законність та обґрунтованість оспорюваного судового рішення, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 № 1404-VIII (тут і далі в редакції, що була чинною на час відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За приписами ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 – 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до п. 8 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження, далі - Інструкція № 512/5), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником до відкриття виконавчого провадження.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.
Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.
При цьому, аналізуючи положення статті 26 Закону №1404-VIII колегія суддів, зауважує, що зазначення в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору та визначення його (виконавчого збору) розміру є обов`язком державного виконавця.
Як видно з матеріалів справи, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебувало рішення суду про зобов`язання боржника (позивача) з 01.03.2017 нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 щомісячно пенсійного забезпечення без обмеження граничного розміру пенсії з урахуванням проведених виплат, а не стягнення конкретно визначеного розміру суми боргу за невиплаченою пенсією.
Така ж позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14 травня 2020 року у справі № 336/4615/17.
Судом встановлено, що 25.05.2020 було відкрите виконавче провадження про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 01.03.2017 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячно пенсійного забезпечення без обмеження граничного розміру пенсії з урахуванням проведених виплат. Боржнику було запропоновано в десятиденний строк самостійно виконати рішення суду про що повідомити відповідача. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначив про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 18892 грн.
Колегія суддів зауважує, що виконання рішення суду у справі 500/2713/19 у виконавчому провадженні ВП № 62164377 носить зобов`язальний характер. Виконавчий лист, виданий на виконання рішення суду у справі 500/2713/19, передбачає одноразовий характер виконання шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 01.03.2017 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячно пенсійного забезпечення без обмеження граничного розміру пенсії з урахуванням проведених виплат, а не стягнення періодичних платежів, що узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 750/1077/17.
З огляду на вказане, покликання суду першої інстанції на висновки Великої Палати Верховного Суду по виконанню рішення суду не заслуговують на увагу, позаяк такі стосуються стягнення чітко визначеної суми, а в даному випадку виконання рішення суду у справі 500/2713/19 у виконавчому провадженні ВП № 62164377 носить зобов`язальний характер. 
Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що виконавчий лист позивачем не виконано до винесення державним виконавцем постанови про відкриття провадження, оскільки виконавче провадження відкрито 25.05.2020, а рішення ГУ ПФУ у Тернопільській області про виконання 28.05.2020 про яке листом від 23.06.2020 №1900-0702-5/8793 повідомлено відповідача.
Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо незаконності стягнення виконавчого збору з позивача не відповідають нормам матеріального права та є помилковими.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.
Апеляційний суд не здійснює розподілу судових витрат в силу вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 229, 272, 287, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) задовольнити.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року №500/1656/20 скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.   

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
                                                                                 Повне судове рішення складено 20.11.2020