ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

18 грудня 2020 року
м. Харків

справа № 953/21760/19
провадження № 22-ц/818/3334/20

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого –        Пилипчук Н.П.,
суддів –                 Тичкової О.Ю., Кругової С.С.

Учасники справи: 
Позивач – Акціонерне товариство «ЮНЕКС БАНК"
Відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу 

за позовною заявою Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2020 року, ухвалене суддею Губською Я.В., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2019 року Акціонерне товариство «ЮНЕКС БАНК» (надалі АТ«ЮНЕКС БАНК») звернулось з позовом до суду до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог банк вказує, що між ПАТ «ЮНЕКС БАНК», правонаступником якого є АТ «ЮНЕКС БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 30.39.1117.ФО_К від 15.11.2017 року, за яким банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 50 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10 процентів річних, та комісією за обслуговування кредиту 2,49 процента щомісячно. Відповідно до кредитного договору позичальник зобов`язався повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування кредитом, та комісію за обслуговування кредиту, щомісячно, шляхом сплати чергових платежів, в порядку та на умовах відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.5 кредитного договору, зі строком погашення, кредиту - не пізніше 15.11.2020 року. Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується випискою за особовим рахунком позичальника. Відповідно до п. 3.2.2 кредитного договору, відповідач взяв на себе зобов`язання щомісяця сплачувати платежі по кредиту, комісії за обслуговування та проценти за користування кредитом у строк не пізніше останнього робочого дня місяця та повернути кредитні кошти у строк визначений кредитними договорами. Проте, відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином, не сплачує щомісячні платежі за кредитом, комісію за обслуговування та проценти за користування кредитом та інші платежі, тим самим допускаючи порушення умов кредитного договору. Станом на 23 жовтня 2019 року загальна заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед АТ «ЮНЕКС БАНК» за кредитним договором № 30.39.1117.ФО К від 15.11.2017 року складає 71032,56 грн., у тому числі: сума заборгованості за кредитом складає 42418,05 грн.; сума заборгованості за процентами та комісіями складає 28 614,51 грн. Дану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку та в відшкодувати понесені судові витрати по оплаті судового збору.
Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» суму боргу за кредитним договором №30.39.1117.ФО_К від 15.11.2017 станом на 23.10.2019 в розмірі 71032 (сімдесят одна тисяча тридцять дві) гривень 56 коп., з яких 42418,05 грн. – сума заборгованості за кредитом, 28614,51 грн. – сума заборгованості за відсотками та комісіями та судовий збір в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривень 00 коп.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» відмовити в повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки  в провадженні приватного нотаріуса перебуває виконавче провадження за примусовим виконанням виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором № 30.39.1117.ФО К від 15.11.2017 року в розмірі 57616,54 грн., Вказує, що  це є подвійним стягненням. Вказує, що  позивачем було приховано той факт, що банком вже було вирішено питання про стягнення заборгованості в позасудовому порядку та такі докази не були надані разом із позовної заявою. Вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що за виконавчим написом вже була стягнута заборгованість за період  з 15.11.2017 по 27.02.2019 року включно у розмірі 57 616,54 грн., а в позові банк просить стягнути заборгованість за період з 15.11.2019  року по 23.10.2019 року у розмірі 71032,56 грн. Отже заборгованість за період з 15.11.2019 року по 27.02.2019 року позивачем раніше вже стягнута в позасудовий спосіб, а отже заборгованість за період з 27.02.2019 року по 23.10.2019 року не є дійсною. Також вказує, що судом першої інстанції не з`ясовано, а позивачем не надано доказів щодо питання про виконання виконавчого напису станом на день винесення судового рішення. Крім того, апелянт просив постановити окрему ухвалу про притягнення до відповідальності позивача АТ «ЮНЕКС БАНК»  за зловживання процесуальними правами, як учасника судового процесу. 
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням ціни позову та малозначності справи, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Колегія суддів частково погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з такого.
Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 15.11.2017 між ПАТ «ЮНЕКС БАНК», правонаступником якого є АТ «ЮНЕКС БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 30.39.1117.ФО_К, за яким банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 50 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10 процентів річних, та комісією за обслуговування кредиту 2,49 процента щомісячно. Відповідно до кредитного договору позичальник зобов`язався повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування кредитом, та комісію за обслуговування кредиту, щомісячно, шляхом сплати чергових платежів, в порядку та на умовах відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.5 кредитного договору, зі строком погашення, кредиту - не пізніше 15.11.2020 року. (а.с.6-10)
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №б/н від 11.08.2007 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредит.
Факт отримання відповідачем ОСОБА_1 коштів за кредитним договором №30.39.1117.ФО_К від 15.11.2017 підтверджується випискою за особовим рахунком позичальника. (а.с.13)
Відповідно до п. 3.2.2 кредитного договору, відповідач взяв на себе зобов`язання щомісяця сплачувати платежі по кредиту, комісії за обслуговування та проценти за користування кредитом у строк не пізніше останнього робочого дня місяця та повернути кредитні кошти у строк визначений кредитним договором.
Згідно пунктів 2.3, 2.4, 2.5 відповідачу встановлений графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за кредитним договором №30.39.1117.ФО_К від 15.11.2017.(а.с.11)
Відповідач ОСОБА_1 своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, та до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобов`язання і заборгованість не погашає, оскаржує виконавчий напис нотаріуса, в зв`язку з чим банк був змушений звернутися до суду з позовом.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором №30.39.1117.ФО_К від 15.11.2017 відповідач ОСОБА_1 станом на 23.10.2019 має заборгованість в розмірі 71032,56, з яких 42418,05 грн. – сума заборгованості за кредитом, 28614,51 грн. – сума заборгованості за відсотками та комісіями, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 14).
Згідно наданим суду відомостям, приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської обл. Кондратюк В.С. 27.02.2019 за р.№303 вчинено виконавчий напис, яким пропонується звернути стягнення з громадянина ОСОБА_1 (відповідача), що є боржником за кредитним договором №30.39.1117.ФО_К від 15.11.2017.
Як вбачається з ухвали Київського районного суду м.Харкова від 10.07.2019 по справі №640/13460/19, у справі відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до АТ «ЮНЕКС БАНК», треті особи: ПН ІМНО Кондратюк В.С., Київський ВДВС м.Харкова ГТУЮ в Харківській обл. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.(а.с. 32-33)
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Доводів відповідача про те, що наявність виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором № 30.39.1117.ФО К від 15.11.2017 року в розмірі 57616,54 грн. є подвійним стягненням колегія суддів не приймає, виходячи з такого.
Відповідно до положень статті 599 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Предметом спору у дійсній справі є захист прав кредитора шляхом стягнення заборгованості.
Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, а також Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року № 2368/5.
Виконавчий напис - це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника.
За своєю суттю вчинення виконавчого напису не є вирішенням спору між кредитором та боржником, а є лише підтвердженням безспірності зобов`язання боржника.
Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16 вересня 2019 року у справі № 357/9784/18 (провадження № 61-8785св19).
Доводи апеляційної скарги, про те що позивач реалізував своє право на стягнення заборгованості, отримавши виконавчий напис нотаріуса, суд відхиляє, оскільки сам факт вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису про стягнення заборгованості не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за шляхом стягнення заборгованості на підставі рішення суду.
Отже, рішення Київського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2020 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 56 666 грн. 54 коп. є законним. 
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) також викладено правову позицію про те, що після направлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості та, відповідно, припинення дії кредитного договору, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Відповідно до висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 1410цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №14-154цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Відповідно до п.п. 3.3.2 договору банк має право вимагати дострокового виконання в повному обсязі зобов`язання за договором у випадку не погашення наявної простроченої заборгованості за договором (по сплаті частини кредиту, комісії за обслуговування. Нарахованих процентів. Комісій, штрафів, пені та інших платежів. Передбачених договором) в строк до 30 календарних днів (арк.с.8).
У цьому пункті договору сторони домовились, що у випадку настання обставин зазначених у цьому пункті договору та у випадках передбачених статтями 1050, 1052 і 1056 ЦК України, термін користування кредитом вважається таким, що закінчився з моменту отримання позичальником відповідної письмової вимоги банку. Вимога про дострокове виконання зобов`язань за цим договором направляється на адресу позичальника цінним листом з описом та з повідомленням про вручення, доставляється кур`єрською службою або вручається особисто.
Згідно із пунктом 3.3.3. кредитного договору, якщо позичальник протягом 30 календарних днів з моменту одержання вимоги банку про дострокове погашення, відповідно до п. 3.3.2. цього договору, не виконає таку вимогу, банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду.
Дані пункти кредитного договору визначають порядок зміни строку основного зобов`язання шляхом пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту,
Вчинення приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської обл. Кондратюк В.С. 27.02.2019 за р.№303 виконавчого напис, яким пропонується звернути стягнення з громадянина ОСОБА_1 (відповідача), що є боржником за кредитним договором №30.39.1117.ФО_К від 15.11.2017 заборгованість за період з 15.11.2017 року по 24.01.2019 року у розмірі 56 666,54 грн., свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.
Наявність виконавчого напису нотаріуса про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, незалежно від виконання його боржником, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, і у такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.
Отже, позовні вимоги АТ «ЮНЕКС БАНК» в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентів та комісіями в розмірі 14 366 грн. 02 коп., які були нараховані після вчинення виконавчого напису не підлягають задоволенню, а рішення в цій частині скасуванню. 
Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає відповідній зміні.
Щодо заяви відповідача стосовно зловживання процесуальними правами позивачем колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Частиною другою статті 44 ЦПК України визначений перелік дій сторони, які можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами, зокрема, вчинення аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.
Відповідно до ч. 3ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини наголошував, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Колегія суддів вважає, що в діях позивача не міститься дій, передбачених ч.2 ст.44 ЦПК України, отже підстави для постановлення окремої ухвали відсутні.
За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь АТ «ЮНЕКС БАНК» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 993 грн. 33 коп. 
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні в частині суми стягнення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2020 року – в частині суми стягнення. 

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» (04070, м. Київ, вул. Почайнинська, б.38, код ЄДРПОУ: 20023569) суму боргу за кредитним договором №30.39.1117.ФО_К від 15.11.2017 в розмірі 56 666 гривень 54 коп., з яких 42418,05 грн. – сума заборгованості за кредитом, 14 248 грн. 49 коп. – сума заборгованості за відсотками та комісіями.

Перерозподілити судові витрати. 

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» (04070, м. Київ, вул. Почайнинська, б.38, код ЄДРПОУ: 20023569) витрати зі сплати судового збору у розмірі 993 грн. 33 коп. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                                             Н.П. Пилипчук 

Судді –                                                                                       О.Ю. Тичкова 

                                                                         С.С. Кругова