ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 р.	Справа № 520/8907/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, повний текст складено 25.08.20 року по справі № 520/8907/2020
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області             
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом також – відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), у якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на підставі наданих документів, які необхідні для перерахунку;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області перерахувати пенсію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на підставі наданих документів, які необхідні для перерахунку, негайно після проголошення судового рішення. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права.
В апеляційній скарзі позивач зазначив, що винагорода за участь в АТО (ООС), з якої сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне (пенсійне) страхування, відноситься до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія та звертає увагу, що такий висновок узгоджується з постановами ВСУ від 10.03.2015 у справі № 21-70а15, від 20.10.2015 у справі № 21-2942а15, від 23.12.2016 (№ К/800/357/16) та постаyjвою Верховного Суду, на яку посилається суд першої інстанції від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17.
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, зазначає, що: «при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного статтею 43 Закону № 2262-ХІІ, який є вичерпним». З огляду на що вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Звертає увагу, що твердження відповідача, наведені у апеляційній скарзі, є хибними та спростовуються положеннями чинного законодавства України.
Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідачем та судом першої інстанції не було враховано при прийнятті рішення, що за своєю суттю та змістом винагорода за участь в ООС є додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців, що прирівнюється до доплат та премій, виплачується військовослужбовцю щомісяця у разі, якщо він проходить військову службу в зоні проведення ООС; цей вид додаткового грошового забезпечення не відноситься до виплат, з яких не сплачується ССВ відповідно до Постанови КМУ від 22.12.2010 за № 1170.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України).
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, згідно з висновком МСЕК є інвалідом І групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківської області.
У травні позивач звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області із заявою про призначення перерахунку пенсії на підставі довідок № 225/56/213ф та № 225/56/214ф, оскільки при нарахуванні пенсії не були взяті до уваги одноразові виплати грошового забезпечення (винагорода за участь в ООС), які включені до довідок військової частини НОМЕР_2 від 24 березня 2020 року за № 225/56/213 ф та № 225/56/214ф.
Рішенням від 29.05.2020 Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області відмовило у здійсненні перерахунку /а.с. 7-9/.
Не погодившись з рішенням пенсійного органу, позивач оскаржив його до суду. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у позивача відсутнє право на перерахунок пенсії із включенням до складу його грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія винагороди за участь в ООС.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з урахуванням такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із положеннями статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з приписами частин другої та третьої статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового з забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 2011-XII пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
За приписами частини 1 статті 43 Закону № 2262, пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. Водночас, середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з частиною 3 статті 43 Закону № 2262, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 за № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.
Отже, Закон № 2262-ХІІ, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема, осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.
Водночас, згідно з правовими висновками Верховного Суду, висловленими в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, при обчисленні пенсії особам звільненим з військової служби не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на  місяць.
У зазначеній постанові Верховного Суду вказано, що факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія. Зазначені суми грошового забезпечення не є щомісячними або такими, що виплачується раз на місяць, а є одноразовими виплатами, які не мають систематичного характеру.
Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень. Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.
З аналізу наведених положень вбачається, що виплата вказаної винагороди залежить від участі у воєнних конфліктах, у заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду та обраховується в залежності від часу такої участі, тобто не має щомісячного характеру і, відповідно, не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, який повинен ураховуватись при нарахуванні пенсії.
Такий правовий висновок викладений також в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 805/4523/16-а, від 23.09.20 у справі № 428/4357/17 (п. 23), від 18.06.20 у справі № 522/8141/16-а (п. 35).
Крім того, винагорода за безпосередню участь в АТО/ООС не віднесена до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення додатком 15 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності з 01.03.2018; згідно з п. 2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом МО України № 260 від 07.06.2018, який видано відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за № 704, винагороди належать до одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного статтею 43 Закону № 2262-ХІІ, який є вичерпним.
Вказаний правовий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 6 лютого 2019 року у справі №  522/2738/17.
За встановлених обставин, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що у позивача відсутнє право на перерахунок пенсії із включенням до складу його грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія винагороди за участь в ООС.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Доводи та аргументи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів першої інстанції, свідчать про незгоду позивача із правовою оцінкою суду першої інстанції і є хибними.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 року по справі № 520/8907/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  17.12.2020 року