ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/4205/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач), суддів:  Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., секретар судового засідання Лащенко Р.В., за участю: представника відповідача Пономаренка О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргоюГоловного управління ДПС у Дніпропетровській областіна рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 року в адміністративній справі №160/4205/20 (суддя у 1 інстанції Захарчук - Борисенко Н.В.) за позовом     ОСОБА_1 до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області      про  визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми «Ф» Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 26.02.2020 року № 15203-5240-0464/1 за 2017 рік на суму 82353,43 грн., від 26.02.2020 року № 15203-5240-0464 за 2018 рік на суму 82353,43 грн., та від 26.02.2020 року № 15201-5240-0464 за 2019 рік на суму 77403,22 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та таким, що суперечать законодавству з питань оподаткування, а тому підлягають скасуванню.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення форми «Ф» Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 26.02.2020 року № 15203-5240-0464/1 за 2017 рік на суму 82353,43 грн., від 26.02.2020 року № 15203-5240-0464 за 2018 рік на суму 82353,43 грн., та від 26.02.2020 року №15201-5240-0464 за 2019 рік на суму 77403,22 грн. Стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь на користь позивача судові витрати у розмірі 2446,10 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволені позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, щоз часу коли позивач набув у власність об`єкт нерухомості в силу положень ч.1, ч.2 ст.120 Земельного кодексу України, з урахуванням положень ст.377 Цивільного кодексу України, у останнього виникло право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться об`єкт нерухомості. Таким чином, відповідно до вимог ПК України, земельна ділянка під об`єктомнерухомості, яка є у користуванні ОСОБА_1 , є об`єктом оподаткування, а позивач, як користувач земельної ділянки, є платником земельного податку.  
Представник відповідача у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.  
Перевіривши рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що21.05.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю учбово-виробнича компанія «Учбовий Центр» (продавець) та позивачем (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Ужвою Тетяною Миколаївною (надалі - Договір).
Відповідно до п. 1 Договору продавець передає у власність покупця будівлі та споруди, що знаходяться по АДРЕСА_2 , а покупець приймає та зобов`язується оплатити на вищевикладених умовах будівлі та споруди, що знаходяться по АДРЕСА_1 , а покупець приймає та зобов`язується оплатити на вищевикладених умовах будівлі та споруди, що знаходяться по АДРЕСА_1 . 
Згідно з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єкт нерухомого майна складається з: літ. А-1 - виробничої будівлі площею 169,8 кв.м, літ. Б-1 - виробничої будівлі загальною площею 476,1 кв.м, літ. Г-1 будівля охорони з ганком, загальною площею 4.9 кв.м; поз. № 1-4 - споруди, І - мостіння.    
Відповідно до п. 2 вищевказаного Договору, придбаний об`єкт нерухомого майна був розташований на земельній ділянці площею 0,3889 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки - 1210100000:09:265:0169.    
Факт реєстрації права власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером витягу 37871326 від 21.05.2015 року.
Розпорядженням в.о. міського голови Романенко М.В. від 10.12.2014 року №669 р "Про присвоєння адреси виробничим будівлям і спорудам по вулиціМолодогвардійська (Самарський район) присвоєно виробничим будівлям та спорудам по вул. Молодогвардійській, відповідно до ситуаційної схеми розміщення, такі адреси:
-          поз.1 - вул. Молодогвардійська, 8а;
          -          поз.2 - вул.Молодогвардійська, 8К (колишня адреса - АДРЕСА_1 ).
21.02.2018 року рішенням Дніпровської міської ради №93/30 за клопотанням позивача від 19.12.2016 рокувх. №36/7076, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, орієнтованою площею 0,2500 га було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд по АДРЕСА_1 . За наслідками розробленого та розглянутого проекту землеустрою на сесії VII скликання Дніпровською міською радою було прийнято рішення 25.09.2019 року за № 232/48, яким зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку площею 0,1575 га (кадастровий номер 1210100000:09:265:0222) по вул. Молодогвардійській, 8А за територіальною громадою м. Дніпра, в особі Дніпровської міської ради.
10.12.2019 року між орендодавцем - Дніпровською міською радою, в особі директора департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради Мовшина Дмитра Ілліча та орендарем - громадянкою ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі.
Відповідно до п. 1 Договору оренди орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку по фактичному розміщенню будівель та споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки (код КВЦПЗ) 11.02 (для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості), з кадастровим номером 1210100000:09:265:0222.
Підставою для укладання цього договору оренди землі є рішення міської ради від 25.09.2019 року №232/48.
Згідно п. 2 Договору оренди, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,1575 га.
Строк дії Договору оренди 10 років.
Так, орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі. Розмір орендної плати встановлюється рішенням Дніпровської міської ради відповідно до вимог  Податкового кодексу України  (п. 9 Договору оренди).
Пунктом 10 Договору оренди передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.
26.02.2020 року Головним управлінням Державної податкової служби в Дніпропетровській області згідно з п.п.  54.3.3  п.  54.3  ст.  54 Податкового кодексу України  та відповідно до п.  286.5  ст.  286  розділу  ХІІ Податкового кодексу України  прийнято податкові повідомлення-рішення стосовно позивача, а саме:
-    №15203-5240-0464/1, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2017 р. в розмірі 82353,43 грн.;
-    №15203-5240-0464, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2018 р. в розмірі 82353,43 грн.;
-    №15201-5240-0464, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2019 р. в розмірі 77403,22 грн.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються  Податковим кодексом України  (далі -  ПК України).
Підпунктом  14.1.147  п.14.1  ст.14 ПК України  встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до пп.269.1.1, 269.1.2 п.269.1ст.269  ПК України  платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Відповідно до п.288.2., п.288.3, п.288.4, п.288.5ст.288  ПК Україниплатником  орендної плати є орендар земельної ділянки.
Згідно з пп.  270.1.1  п.270.1  ст.270 ПК України  об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (пункт  286.1  статті  286 ПК України).
Згідно з пунктом  287.1  ст.  287 ПК України  власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Таким чином, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку або користування.
Особливості регулювання відносин в сфері земельного права, в тому числі підстави для набуття земельних ділянок у власність та користування, визначені  Земельним кодексом України.
Згідно з ч.ч. 4, 9  ст. 79-1 Земельного кодексу України  земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Відповідно до  статті 125 Земельного кодексу України  право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними  статтею 122 ЗК України, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (стаття 124 ЗК України).
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом (стаття 202 ЗК України). При цьому земельна ділянка має бути індивідуально визначеним об`єктом нерухомого майна, якому властиві такі характеристики, як площа, межі, ідентифікатор у Державному земельному кадастрі тощо.
Таким чином, нарахування земельного податку здійснюється відповідачем виключно на підставі даних Державного земельного кадастру, в якому міститься інформація про земельну ділянку, як об`єкт цивільних прав.
Верховний Суд в постанові від 13.12.2018 року у справі № 805/1221/17 висловив правову позицію, згідно якої за статтями 125 і 126 цьогоКодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.Верховний Суд також зазначив, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника у різні періоди часу був пов`язаний з різними подіями, а саме, до 01 січня 2015 року обов`язок виникав з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці, а після 01 січня 2015 року - з моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення  статті 377 ЦК.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що площа земельної ділянки з моменту укладання договору купівлі-продажу будівель та споруд від 21.05.2015 року не була визначена точно (була вказана площа всієї земельної ділянки за кадастровим №1210100000:092650169), межі також не було визначено, кадастровий номер земельної ділянки не міг у повному обсязі ідентифікувати земельну ділянку та не відповідав дійсності з моменту поділу адреси з 2014 року.
Отже, зобов`язання позивача щодо сплати щорічного земельного податку могли виникнути лише з дня набуття права оренди на дану земельну ділянку та її реєстрації як об`єкта комунальної власності площею 0,1575 га за кадастровим номером 1210100000:09:265:0222, що в даному випадку не було, а тому відповідач дійшов хибного висновку, що позивач є платником земельного податкуза 2017, 2018 та 2019 рік, а відтак спірні податкові повідомлення-рішення є протиправним та підлягають скасуванню.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.
Відповідно до ч.4 ст.243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Керуючись статтями  241-245,  250,  315,  316,  321,  322,  327,  329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 року в адміністративній справі №160/4205/20- залишити без змін.
Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 28 жовтня 2020 року, в повному обсязі постанова складена відповідно до  ст. 243 КАС України.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.    

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва