ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8504/20 Справа № 199/7579/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення орендної плати, заборгованості за комунальні послуги та збитків, - 

                                В С Т А Н О В И Л А:
13 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення орендної плати, заборгованості за комунальні послуги та збитків. Позивач просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти в рахунок стягнення орендної плати за час проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 в розмірі 7000 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти в рахунок заборгованості за комунальні послуги за час проживання за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 у розмірі 38000 грн. 81 коп.; стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти в рахунок заборгованості за комунальні послуги за час проживання за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 в розмірі 38000 грн. 81 коп.; стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 грошові кошти в рахунок збитків на відновлення надання комунальних послуг домоволодінню, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 в розмірі 6133 грн. 92 коп.; а також судові витрати по справі.
Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення орендної плати, заборгованості за комунальні послуги та збитків – задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок стягнення орендної плати в розмірі 7000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 128 грн. 46 грн. В іншій частині – відмовлено (а.с.121-125).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила, скасувати заочне рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі (а.с.128-130).
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нерухоме майно – домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 02.12.2014, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кір`як К.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1158 (а.с.6).
01 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди об`єкта нерухомості (надалі – Договір), відповідно до якого власник передає, а орендар приймає об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з метою тимчасового використання орендарем строком до 31.03.2019 (п. 1.1., 6.1. Договору).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що сторонами Договору оренди об`єкту нерухомості є власник - ОСОБА_1 та наймач – ОСОБА_2 , за змістом зазначеного договору ОСОБА_3 не вказано як особу, яка проживатиме з наймачем, а позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що відповідача ОСОБА_3 було вселено у житло для постійного проживання. Суд не погодився з доводами позивача, що відповідачі мають солідарні обов`язки за договором найму. У зв`язку з відсутністю заперечень відповідача щодо несплати орендної плати за користування житлом, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_2 орендну плату в розмірі 7000 грн. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за комунальні послуги за час проживання, суд виходив із того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено розмір заявленої заборгованості – 38000,81 грн. Заявлені вимоги щодо відшкодування збитків на відновлення комунальних послуг є похідними від вищезазначених, а тому також задоволенню не підлягають.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Згідно з ч. 1 ст. 812 ЦК України, предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.
Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України).
Згідно з п. 4.1. Договору орендар користується об`єктом за 2000,00 грн., слідкує за збереженістю об`єкта та двору, сплачує комунальні послуги.
Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму (ч. 3 ст. 815 ЦК України).
Позивач, посилаючись на відсутність плати за користування домоволодінням за період з листопада 2018 року по березень 2019 року просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 7000,00 грн.
Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом (ст. 514 ЦК України).
В ч. 2, 3 ст. 816 ЦК України встановлено, що наймач несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов договору особами, які проживають разом з ним. Якщо наймачами житла є кілька осіб, їхні обов`язки за договором найму житла є солідарними.
У договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом. Наймач несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов договору особами, які проживають разом з ним. Якщо наймачами житла є кілька осіб, їхні обов`язки за договором найму житла є солідарними (ст. 816 ЦК України).
Наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, мають право за їхньою взаємною згодою та за згодою наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому. Особи, які вселилися у житло відповідно до частини першої цієї статті, набувають рівних з іншими особами прав користування житлом, якщо інше не було передбачено при їх вселенні (ст. 817 ЦК України).
Судом першої інстанції правильно встановлено, що сторонами Договору оренди об`єкту нерухомості є власник - ОСОБА_1 та наймач – ОСОБА_2 , за змістом зазначеного договору ОСОБА_3 не вказано як особу, яка проживатиме з наймачем, а позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що відповідача ОСОБА_3 було вселено у житло для постійного проживання. Посилання апелянта на довідку № 7від 15.04.2019 та заявку на договір про послуги охорони ПП “Охоронне бюро “Левіт” , як доказ проживання ОСОБА_3 в спірному приміщенні є безпідставними та не встановлюють факт проживання відповідача за адресою АДРЕСА_1 .
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за комунальні послуги за час проживання, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.
Пунктом 4.1. Договору визначено, що орендар сплачує комунальні послуги.
Разом з тим, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено розмір заявленої заборгованості – 38000,81 грн., оскільки з наданих доказів неможливо встановити період, з якого вона виникла. Крім того, п. 2.2. Договору визначено, що власник зобов`язаний передати об`єкт орендарю без заборгованостей за комунальні послуги. Проте, позивачем не доведено, що встановлений договором найму її обов`язок виконано належним чином.
Посилання в апеляційній скарзі, що в договорі оренди зазначені покази лічильників, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки апелянтом не доведено, що при укладанні договору позивач передав об`єкт орендарю без заборгованостей за комунальні послуги. 
Що стосується вимог про відшкодування позивачеві за рахунок відповідачів майнової шкоди, що полягає у понесених витратах на придбання і встановлення нового вікна в сумі 675 грн, а також відновлення газопостачання в сумі 4927,60 грн., колегія суддів виходить із недоведення у діях орендаря ОСОБА_2 цивільно-правового порушення і виникнення в нього деліктного зобов`язання, а саме складових делікту: факту неправомірності дій відповідача, факту заподіяння позивачу майнової шкоди цими діями відповідача та причинного зв`язку між діями відповідача і негативними наслідками, що настали для позивача.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і стороною позивача не надано таких нових доказів до суду апеляційної інстанції. Порушень норм процесуального права, які могли призвести до неправильного вирішення справи, або тих, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права та обґрунтоване наявними у справі доказами, – залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

п о с т а н о в и л а:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року – залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

       Судді: