П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/3536/20	
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов  С.О.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.
за участі секретаря – Скоріної Т. С.

представника апелянта – Сучкова О. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування рішення про опис майна у податкову заставу

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» (далі – ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство») звернулося до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі – ГУ ДПС в Одеській області) в якому просило скасувати рішення №3/10/15-32-52-09 від 11.11.2019 року про опис майна у податкову заставу, за яким до акту опису включено судно UDP - T 230 - УДП, загальною вартістю 5  746  925,30 грн.

Нормативно - правовим обґрунтуванням позову зазначені положення підпункту 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 Податкового кодексу України про те, що не може бути предметом застави, відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про заставу», об`єкти державної власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами, а також майнові комплекси державних підприємств та їх структурних підрозділів, що знаходяться в процесі приватизації.
Поряд з цим, позивач указує, що підпункти 87.3.3., 87.3.5 пункту 87 статті 87 Податкового кодексу України забороняють використовувати як джерела погашення податкового боргу платника податків:
майнові права інших осіб, надані платнику податків у користування або володіння, а також немайнові права, у тому числі права інтелектуальної (промислової) власності, передані в користування такому платнику податків без права їх відчуження;
майно, включене до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, у тому числі казенних підприємств. Порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, встановлюється Фондом державного майна України.

За твердженням позивача, відповідно до Додатку №2 Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07 липня 1999 року № 847-XIV (далі – Закон № 847-XIV), ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» віднесено до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані.
Разом з тим, як вважає позивач, пунктом 3 Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02.10.2019, № 145-IX (далі - Закон № 145-IX ) забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Окрім того, за його поясненнями, враховуючи те, що засновником ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», є держава, в особі Міністерства інфраструктури України, існує мораторій на застосування примусової реалізації майна, зокрема, господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (ст. 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна»).
Резюмуючи викладене, позивач зауважив, що майно ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» не може бути використане як джерело погашення податкового боргу платника податків, а тому на нього не поширюється право податкової застави. Понад те, як наголошує позивач, йому заборонено, без погодження Міністерства інфраструктури України, передавати у заставу будь - яке майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у задоволенні позову ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» – відмовлено.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції поважав обґрунтованими доводи податкового органу, що на момент прийняття оскаржуваного рішення, Закон № 847-XIV втратив чинність, відповідно до Закону № 145-ІХ , а тому не підлягав застосуванню до спірних правовідносин.
Далі, суд, з урахуванням приписів підпункту 87.3.5. пункту 87.3 статті 87 Податкового кодексу України, за якими не може бути використане як джерело погашення податкового боргу платника податків майно, включене до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, у тому числі казенних підприємств, зауважив, що позивачем не надано доказів про віднесення судна UDP - T 230 - УДП, загальною вартістю 5  746  925,30 грн., до цілісного майнового комплексу державного підприємства у порядку, визначеному Фондом державного майна України.
До того ж, на думку суду, позивач також не надав доказів того, що судно UDP - T 230 - УДП віднесено до переліку об`єктів державної власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами, та/або до майнових комплексів державних підприємств, їх структурних підрозділів, що знаходяться у процесі корпоратизації у відповідності до ст. 4 Закону України «Про заставу».

Не погоджуючись з доводами ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» про застосування до спірних правовідносин положень пункту 3 розділу ІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №145-ІХ, суд відзначив, що наведеною нормою заборонено вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а у даному спорі, слід керуватися нормами Податкового кодексу України.

Аналогічної думки, дійшов суд першої інстанції у питаннях застосування до спірних правовідносин Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», відповідно до якого, встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах, яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Спираючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.04.2020 у справі №822/1262/17, суд першої інстанції зазначив, що дія цього Закону розповсюджується на механізм звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, а не податковим органом. У свою чергу, з 01.01.2011 р. механізм та процедура погашення податкового боргу регулюються Податковим кодексом України.
Вважаючи доводи позивача про обов`язковість погодження контролюючим органом прийняття рішення про заставу майна з Міністерством інфраструктури України необґрунтованими, суд першої інстанції вказав, що норми Податкового кодексу України такого обов`язку не встановлюють.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, а також з неповно дослідженими доказами, ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зміст апеляції свідчить про те, що в її основу лягли доводи, зазначені в позовній заяві, що були, як вважає скаржник, неправильно оцінені судом першої інстанції.

Зокрема, це, ствердження про те, що майно ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» не може бути використано як джерело погашення податкового боргу платника податків, адже це передбачено п.3 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону №145-ІХ, який забороняє вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

На переконання скаржника, не можна вчиняти будь - які виконавчі дії щодо майна ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», у тому числі і здійснювати його примусову реалізацію з метою погашення податкового боргу.
На думку скаржника, у випадку визнання рішення ГУ ДПС в Одеській області про опис майна у податкову заставу законним, виникне юридична колізія та порушення правил формальної логіки, що виражається в тому, що одне і теж майно одночасно є забороненим до вчинення виконавчих дій та знаходиться у податковій заставі.
До того ж, скаржник підтримує свій довід про те, що ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» не має права самостійно, без погодження Міністерства інфраструктури України, передавати у заставу будь - яке майно.

У відзиві на апеляцію представник ГУ ДПС в Одеській області вказує, що відповідно до пункту 88.1 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх зобов`язань, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг передається у податкову заставу.

Заперечуючи проти доводів скаржника про застосування до спірних правовідносин підпунктів 87.3.5 та 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 Податкового кодексу України, які забороняють включати у предмет застави відповідне майно державних підприємств, які не підлягають приватизації, а також майнові комплекси державних підприємств та їх структурних підрозділів, що знаходяться в процесі корпоратизації, представник податкового органу заявив таке правозастосування було можливо до 20.10.2019 р. поки діяло Положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, затверджене наказом Фонду державного майна України від 29.12.2010 № 1954 (далі – Положення № 1954).

Представник апелянта в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи.
Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Обставини справи.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та п.1.5 Статуту ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», його засновником є держава в особі Міністерства інфраструктури України (т.1 а.с.11).
Як підтверджено матеріалами справи, право податкової застави виникло у позивача у зв`язку з несплатою у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання на загальну суму 2  020  661,32 грн, самостійно визначеної контролюючим органом.
04 листопада 2019 року ГУ ДПС в Одеській області склало податкову вимогу форми Ю №321578-52 про сплату податкового боргу у розмірі 2  020  661,32 грн. та направило її засобами поштового зв`язку на адресу позивача (т.1 а.с.79).
Податкова вимога отримана позивачем 11.11.2019 р., про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

11 листопада 2019 р. ГУ ДПС в Одеській області звернулося до ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» з листом №3602/10/15-32-52-09-05 про надання переліку майна, що можна віднести до податкової застави.
У цьому листі податковий орган, покликаючись на вимоги статей 88 та 89 Податкового кодексу України, наказу Міністерства фінансів України від 16.06.2017 р., №586 «Про затвердження Порядку застосування податкової застави контролюючими органами», пункти 5-9 Положення № 1954 просив протягом встановленого строку, з моменту отримання даного листа, надати перелік майна, яке перебуває у власності (господарському відданні або оперативному управлінні), а також майна попередньо переданого у тимчасове користування чи розпорядження іншим особам відповідно до норм цивільно-правових договорів, балансова вартість відповідає сумі податкового боргу, з метою складення акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави.

Того ж дня ГУ ДПС в Одеській області прийняло рішення про опис майна ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» у податкову заставу №3/10/15-32-52-09 (т.1 а.с.30, 80).
На підставі даного рішення податковим керуючим складений акт опису, в який включено судно UDP - T 230 - УДП, класу K*B2 стоянкове, за реєстраційним номером 2-031080 №ІМО, Довжиною 78,12 м., шириною 11,0 м., висотою 2,74 м., з надводним бортом 340,0 мм., дедвейтом 590,0 т., матеріал корпусу - сталь та валовою місткістю 686, за типом - стоянкове та за призначенням - наливне, 1963 р. побудови в г. Турну - Северин, Румунія. Порт приписки - Ізмаїл. Судно обладнане: для збору з суден залишків нафти, вод, що містять нафту та стічних вод, фільтрації засобом відстою та вдавання в берегові споруди; прийому та здавання мастила. Згідно свідоцтва про придатність до плавання №108-1-03428-14 зазначена стоянка на 91-ому км річки Дунай. Вартість майна визначена у розмірі 5 746 925,30 грн. (т.1 а.с.31, 32).

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням про опис майна від 11.11.2019 р., позивач звернувся до Державної податкової служби України із скаргою від 23.12.2019 р. №ЮС-967. За результатом розгляду скарги, вона залишилася без задоволення, а рішення ГУ ДПС в Одеській області від 11.11.2019 №3/10/13-32-52-09 про опис майна у податкову заставу залишено без змін.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, а також перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.
З огляду на доводи апеляційної скарги, наріжним питанням у цій справі є можливість використання як джерела погашення податкового боргу майна ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» у вигляді судна UDP - T 230 - УДП, загальною вартістю 5  746  925,30 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини, колегія встановила таке.

За визначенням підпункту 14. 1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.
У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Відповідно до пункту 87.2. Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Приписи пункту 87.3. встановлюють перелік випадків, коли відповідне майно платника податків не може бути використане як джерело погашення податкового боргу.
До такого переліку, зокрема, відносяться наступні підпункти:

87.3.3. майнові права інших осіб, надані платнику податків у користування або володіння, а також немайнові права, у тому числі права інтелектуальної (промислової) власності, передані в користування такому платнику податків без права їх відчуження;

87.3.5. майно, включене до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, у тому числі казенних підприємств. Порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, встановлюється Фондом державного майна України;

87.3.7. майно, що не може бути предметом застави відповідно до Закону України «Про заставу».

Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про заставу», предметом застави не можуть бути об`єкти державної власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами, а також майнові комплекси державних підприємств та їх структурних підрозділів, що знаходяться у процесі корпоратизації.
Як було зазначено вище ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», відповідно до Додатку 2 Закону № 847-XIV віднесено до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані, з кількістю об`єктів - 5.
Відповідно до п.3 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №145-ІХ, забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Наказом Фонду державного майна України від 29.12.2010 року № 1954 затверджено Положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства.

Указане Положення визначає принципи та процедуру віднесення майна до такого, що включається до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, у тому числі казенних підприємств, які не підлягають приватизації.
Норми, визначені в цьому Положенні, поширюються на державні підприємства, в тому числі казенні підприємства, у випадках визначення майна як джерела погашення податкового боргу платника податків.

Відповідно до пункту 4 даного Положення, до майна, яке включається до складу цілісного майнового комплексу державних підприємств, у тому числі казенних підприємств, належать:
спеціалізовані необоротні активи (основні засоби, незавершені капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи, інші необоротні активи) і запаси, які безпосередньо використовуються в єдиному технологічному процесі виробництва продукції (надання послуг, виконання робіт), який визначає загальнодержавне значення підприємства, в обсязі, передбаченому технологічною документацією;
активи, що тимчасово не використовуються у виробничому процесі, законсервовані об`єкти - за наявності на підприємстві проекту плану розвитку підприємства (інвестиційної програми) з обґрунтуванням економічної доцільності їх подальшого ефективного використання в основній діяльності підприємства;
активи, які не задіяні в технологічному процесі, але віднесені до об`єктів загальнодержавного значення.

Пунктами 5 - 9 Положення № 1954 унормовується, що після дати вручення підприємству податкової вимоги, яка надсилається (вручається) платнику податку в порядку, визначеному статтею 59 Податкового кодексу України, не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати ним суми грошового зобов`язання наказом керівника підприємства затверджується рішення про проведення інвентаризації майна підприємства, склад інвентаризаційної комісії та дата інвентаризації. До складу інвентаризаційної комісії, яку очолює керівник підприємства, залучаються головні спеціалісти та інші фахівці, обізнані з відповідною технологією та організацією виробництва. Датою інвентаризації є дата не пізніше третього календарного дня від дати вручення підприємству податкової вимоги. Інвентаризація майна проводиться згідно з чинним законодавством і повинна бути завершена в строк до 15 календарних днів після визначеної наказом дати інвентаризації.
Результати інвентаризації узагальнюються на засіданні інвентаризаційної комісії та оформляються протоколом, який підписується всіма членами комісії та затверджується керівником підприємства.
На підставі матеріалів інвентаризації підприємство в п`ятиденний строк після затвердження результатів інвентаризації складає пооб`єктні переліки майна, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, яке не підлягає приватизації, та майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу, за відповідними формами, наведеними в додатках 1 та 2 до цього Положення. Під час формування переліків керуються вимогами пункту 4 цього Положення та частини другої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна». Зазначені переліки майна підприємство подає на затвердження до органу, уповноваженого управляти таким державним майном.
Орган, уповноважений управляти державним майном, затверджує окремо перелік майна, що включається, та перелік майна, що не включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, яке не підлягає приватизації, в строк до п`яти календарних днів після дня надходження переліків.
Загальний строк процедури включення майна до складу цілісного майнового комплексу, що завершується затвердженням переліків майна органом, уповноваженим управляти державним майном, не повинен перевищувати 30 календарних днів після дати вручення підприємству податкової вимоги.

Колегія суддів вважає, що в порушення наведених норм ГУ ДПС в Одеській області не надало ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» строк для складання переліку майна, що можна віднести до податкової застави.

Так, в один і той же день, на адресу ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» був направлений лист з проханням надати перелік майна, що не включається до складу цілісного майнового комплексу, балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу для складання акта опису та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу.

Колегія суддів не поділяє позицію суду першої інстанції, що судно UDP - T 230 - УДП, загальною вартістю 5  746  925,30 грн., є майном, на яке поширюється право податкової застави у відповідності до норм Податкового кодексу України, з огляду на відсутність будь-яких доказів віднесення вказаного майна до цілісного майнового комплексу та до об`єктів державної власності, що не підлягає приватизації.

На думку суду апеляційної інстанції, відповідні обставини повинні бути підтверджені матеріалами інвентаризації, в яких містяться пооб`єктні переліки майна, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, яке не підлягає приватизації, та майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу, за відповідними формами, наведеними в додатках 1 та 2 до цього Положення.
Проте, суд першої інстанції наведеним обставинам оцінки не дав та не встановив на якому праві майно, яке внесене до акту опису майна (без дати), належить ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» і чи може воно бути використане як джерело погашення податкового боргу платника податків.
Не встановлення правового статусу майна, внесеного до акту, на думку суду апеляційної інстанції, є визначальним для правильного вирішення даного спору.
Положення пункту 89.3. статті 89 Податкового кодексу України встановлюють, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.
До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.
Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до пунктів 1-4 наказу Міністерства фінансів України від 16.06.2017 р., №586 «Про затвердження Порядку застосування податкової застави контролюючими органами» опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1), яке приймається керівником контролюючого органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг.
Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна (додаток 2). Акти опису майна реєструються у журналі реєстрації актів опису майна у податкову заставу (додаток 3).
Повноваження щодо опису майна платника податків, що має податковий борг, покладаються на податкового керуючого.
Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому разі опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.
Понятими не можуть бути працівники контролюючих органів або правоохоронних органів, а також інші особи, участь яких як понятих обмежується Законом України «Про виконавче провадження».
У разі якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису (окрім особливостей, передбачених розділом III цього Порядку), складається акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу (додаток 4).
За аналізом викладених норм, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що акт опису майна не містить дату його складання, не затверджений керівництвом ГУ ДПС в Одеській області, не підписаний головою правління ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство». Зі змісту наведеного опису невідомо чи був присутній представник ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» при проведенні опису майна, чому відсутній його підпис на наведеному документів, чому не складений акт відмови платника податків від підписання акта опису.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду, відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України, належить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи.
Неправильним застосуванням норм матеріального права, у даному випадку, вважається неправильне тлумачення закону судом першої інстанції.

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем під час розгляду даної справи понесені судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 2102 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № LGF689 від 29 квітня 2020 року (а.с.57).
Абзац 1 частини 1 статті 139 КАС України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що позов ухвалено на користь ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» сплачений судовий збір належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Одеській області.
Також слід зазначити, що ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги у справі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України, колегія суддів вважає можливим стягнути відстрочений апелянту судовий збір у сумі 3153 грн. з бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Одеській області на користь Державного бюджету України.

Відповідно до частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім  випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, відсутні підстави для касаційного оскарження даного рішення.

Керуючись статтями 308, 310, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» - задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року – скасувати.
Ухвалити у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування рішення про опис майна у податкову заставу нове рішення про задоволення позову.
Скасувати рішення Головного управління ДПС в Одеській області №3/10/15-32-52- 09 від 11.11.2019 року про опис майна Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» у податкову заставу.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (код за ЄДРПОУ 43142370) 2102 (дві тисячі сто дві) грн. на користь Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (код за ЄДРПОУ 01125821), в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.
Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (код за ЄДРПОУ 43142370) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - ІІА9089 9998 03131 1125 60000 26001; код класифікації доходів бюджету - 22030106) судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою в сумі 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                                                 Л. В. Стас

суддя                                                                                 Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 10.12.2020 року.