Дата документу 14.12.2020 Справа № 336/2347/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Справа № 22-ц/807/3738/20                             Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Є.У.№  336/2347/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року                                                        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
                        Дашковської А.В., 
розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:
У травні 2020 року АТ «Акцент-Банк» (далі - Банк) звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1  заборгованості за кредитним договором від 23.07.2016, за умовами якого позичальнику було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань за договором  станом на 15.04.2020 він має заборгованість в розмірі 35 119,66 грн., із яких: 20 625,92 грн. - заборгованість за кредитом; 13 743,74 грн. – заборгованість за відсотками, 750 грн. – пені. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2020 року позов АТ «Акцент-Банк» (далі – Банк) залишено без задоволення.
Судове рішення мотивовано тим, що банком не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту укладання кредитного договору, його суттєвих умов, розміру кредитного ліміту, відсоткової ставки, тощо. Додана до позовної заяви анкета-заява  не містить відомостей про надання позичальнику банківського кредиту, його розміру, дати укладання кредитного договору тощо. 
Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості. На думку скаржника, суд неповно з`ясував фактичні обставини справи, не дав належної оцінки наданим позивачем доказам, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Копія апеляційної скарги і ухвала про відкриття апеляційного провадження отримані відповідачем 25 листопада 2020 року. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті  369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд  здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню.
За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарг без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Встановлено, що  ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Акцент-Банк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк.
Анкета-заява не містить дати її складання, проте відповідно до розрахунку заборгованості, доданого Банком до позовної заяви, картковий рахунок на ім`я ОСОБА_1 відкрито 23.07.2016 (а.с.4).
Відомостей про розмір кредитного ліміту, встановленого на відкритому на ім`я ОСОБА_1 картковий рахунок, розрахунок заборгованості не містить.
При звернені до суду першої інстанції позивач зазначив, що підставою виникнення правовідносин, які склались між сторонами у справі є саме зазначена вище заява.
Відповідно до ст. 626 ч. 1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ч. 1 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ч. 1 ЦК України).
Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до наданого позивачем витягу з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» для надання послуг банк видає клієнту картку, вид її визначений у пам`ятці клієнта та заяві, підписанням якої клієнт ба банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата одержання картки, зазначена у Заяві.
Заява - анкета містить лише особисті данні ОСОБА_1 , а також твердження про те, що зазначена заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами використання, основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.
У вказаній заяві відсутні відомості щодо бажання ОСОБА_1 отримати платіжну картку, як і не вказано різновиду картки, розміру кредитного ліміту, умов кредитування, а також відсутнє і підтвердження того, що ОСОБА_1 картку отримував.
Окрім того, позивачем як доказ, наданий розрахунок заборгованості за період з 23.07.2016 по 01.04.2020, при цьому в позові зазначено, що заборгованість за відповідачем станом на 15.04.2020 року становить 35 119,66 гривень (а.с.4)
Витяг руху коштів по картці не може бути беззаперечним доказом наявності заборгованості, оскільки як вбачається із зазначеного витягу, розмір внесених відповідачем на картку грошових коштів перевищує розмір знятих грошових коштів. (а.с.46,47).
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, а позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції дійсно не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.
Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.
Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .
Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.
З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-банк» залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2020  у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Головуючий: І.В. Кочеткова
Судді: А.В. Дашковська
О.М. Кримська