Справа № 346/5417/19 
Провадження № 22-ц/4808/1241/20 
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,
суддів:                                           Василишин Л.В., Горейко М.Д.,  
секретаря                                      Єлісевич О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення (заочне) Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Беркещук Б.Б. 16 березня 2020 року в м.Коломия Івано-Франківської області,  
                                                  в с т а н о в и в :
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у зв`язку з навчанням, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він є курсантом та навчається на першому курсі Національної академії внутрішніх справ на денній формі навчання, за державним замовленням, для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра. Термін навчання з 26.08.2019 року до 04.07.2023 року, що підтверджується довідкою від 21.10.2019 року №4165. Його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . З часу народження і до серпня 2019 року проживав з матір`ю в АДРЕСА_1 та перебував на повному її утриманні. У зв`язку з навчанням у вищому навчальному закладі він щодня несе витрати на харчування, медикаменти, вітаміни, проїзд у громадському транспорті, придбання канцелярських товарів, придбання цивільного та спецодягу. Його батько відповідач ОСОБА_2 не виконує добровільно зобов`язань щодо його утримання, хоча має таку можливість, а тому він змушений звернутись із позовом до суду про стягнення з батька аліментів на його утримання у зв`язку із навчанням. Батько є молодого віку, працездатний, здоровий, інших утриманців не має, працює за кордоном та отримує нерегулярний і мінливий дохід, який повністю витрачає на своє утримання. Просив стягнути із відповідача ОСОБА_2 на його користь аліменти у зв`язку з його навчанням у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн щомісяця до досягнення ним двадцяти трьох років та судові витрати, в тому числі 3000,00 грн витрат за правничу допомогу (а.с.1-2).
Рішенням (заочним) Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто  з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на його утримання для продовження навчання в розмірі по 1500 гривень щомісячно до закінчення навчання, але не більше як до досягнення двадцяти трьох років, починаючи з 12 листопада 2019 року. В решті позову відмовлено. Сягнуто із ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 768,40 грн на користь держави (а.с.41-44).
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 липня 2020 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення (заочне) Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2020 року - без змін (а.с.59-61).
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2020 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Атаманюка В.М. про перегляд заочного рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2020 року залишено без задоволення (а.с.95-97).
Не погодившись з рішенням (заочним) суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.
Представник апелянта зазначає, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, не отримував ухвалу суду про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками, судових повісток.
Наголошує, що відповідачу достовірно відомо про те, що позивач навчається в Національній академії внутрішніх справ і перебуває на повному державному забезпечення. З цього приводу представником апелянта подавався відповідний запит до навчального закладу, однак відповіді не було отримано. Тому звертався до суду першої інстанції із клопотанням про витребування відповідної інформації від Національної Академії внутрішніх справ України, судом не зазначено в ухвалі причини відмови у його задоволенні.
Щодо зазначення в ухвалі суду, що по даній справі вже відбувся апеляційний розгляд справи, зазначає, що апеляційна скарга подавалася позивачем. Отже, суд апеляційної інстанції міг здійснювати розгляд виключно в межах апеляційних вимог, тобто міг або залишити рішення суду першої інстанції без змін, або задовольнити апеляційну скаргу.  В свою чергу, він доводить про необхідність у відмові в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки позивач перебуває на повному державному забезпеченні. Просить при вирішенні апеляційної скарги врахувати судову практику судів касаційної інстанції з аналогічних справ.
З цих підстав просить скасувати рішення (заочне) суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.103-104.).
Учасники справи правом на подання відзиву не скористались, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.  
У судове засідання не з`явилися сторони, про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.
В апеляційній скарзі представник апелянта ОСОБА_3 просить розгляд справи проводити за його відсутності та за відсутності його довірителя ОСОБА_2 .
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,  тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.
Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі  питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги  і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для  вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини  сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає  застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в  позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьками є відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується відомостями, які містяться у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 (а.с.5).
Із змісту довідки Національної академії внутрішніх справ № 46/01-4165 від 21.10.2019  року встановлено, що ОСОБА_1 є курсантом першого курсу Національної академії внутрішніх справ, навчається на денній формі навчання за державним замовленням, для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра. Термін навчання з 26.08.2019 по 04.07.2023 р. (а.с. 7). 
В добровільному порядку питання щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, позивач та відповідач не вирішили.
Задовольняючи частково позов, суд виходив з положень ст.ст. 182, 199, 200 СК України, встановивши, що позивач навчається на денній формі навчання та не може самостійно себе утримувати, виходячи з принципів справедливості та розумності, врахувавши обов`язок  обох батьків щодо утримання дитини, дійшов висновку, що сума аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1500 грн до закінчення позивачем навчання, але не довше, як до досягнення ним 23 років, буде достатньою та посильною для відповідача.  
З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової  сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження  ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у  батьків можливості надавати таку допомогу.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що повнолітній ОСОБА_1 фактично проживає разом з матір`ю ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні, оскільки самостійного доходу не має.
На час розгляду справи позивачу виповнилось 18 років, він продовжує навчання та являється курсантом першого курсу Національної академії внутрішніх справ денної форми навчання, державного замовлення, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.
Жодних доказів, які б свідчили про доходи на час розгляду справи у суді першої чи апеляційної інстанцій, з яких можна було б зробити висновок про матеріальний стан відповідача  та позивача не надано. Інформації про доходи, отримані за межами України, матеріали справи не містять.
Судом першої інстанції зазначено, що той факт, що позивач перебуває на повному державному забезпеченні не впливає на обов`язок відповідача, як батька, надавати матеріальне забезпечення повнолітньому сину на період продовження ним навчання до 23 років.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутня інформація щодо витрат позивача, пов`язаних саме з його навчанням.
Отже, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України.
На виконання вимог ухвали апеляційного суду від Національної академії внутрішніх справ  Міністерства внутрішніх справ України 23.12.2020 року  надійшов лист №12 30, із змісту якого встановлено таке. Національна академія внутрішніх справ відповідно до законодавства відноситься до закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку за державним замовленням поліцейських (курсантів, слухачів тощо), та підпорядкована Міністерства внутрішніх справ України. Наказом академії від 20.07.2019 року №140 ОСОБА_1 з 26 серпня 2019 року зараховано курсантом першого курсу Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ)  денної форми навчання для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра на основі повної загальної середньої освіти за державним замовленням за спеціальністю 081 "Право" (підготовка кадрів для органів досудового розслідування Національної поліції України) з присвоєнням відповідно до ст.81 Закону України "Про Національну поліцію України" первинного спеціального звання рядового поліції. Згідно з вимогами законодавства, з 26 серпня 2019 року, під час здобуття освіти (термін навчання 4 роки), курсант Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ)  рядовий поліції ОСОБА_1 забезпечується за рахунок коштів державного бюджету проживанням (в гуртожитках казарменного типу), харчуванням, речовим майном (одностроєм поліцейського), медичним та грошовим забезпеченням як поліцейські за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України.
Отже, позивач не довів існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є його процесуальним обов`язком, не надав будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у нього (позивача) потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦК України).
Суд першої інстанції не пересвідчившись, що позивач перебуває на повному державному забезпеченні, дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь повнолітнього ОСОБА_1 , який продовжує навчання.  
Апеляційній суд  звертає увагу на те, що ОСОБА_1 забезпечується за рахунок коштів державного бюджету проживанням (в гуртожитках казарменного типу), харчуванням, речовим майном (одностроєм поліцейського), медичним та грошовим забезпеченням як поліцейські за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. Отже, безпосередніх витрат під час навчання у Вищому навчальному закладі не несе, оскільки навчається за рахунок коштів державного бюджету і за рахунок коштів державного бюджету забезпечений його побут, медичне обслуговування та грошове забезпечення.
Слід зауважити, що утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання на відміну від утримання дитини можливе лише в межах  необхідних і реальних витрат, яких потребує повнолітні дочка чи син у зв`язку з навчанням. Тобто межі такого утримання значно вужчі, ніж межі утримання неповнолітніх дітей.
Виходячи з викладеного, встановивши, що у зв`язку з навчанням, з 26 серпня 2019 року повнолітній син сторін ОСОБА_1   проживає у гуртожитку казарменого типу, забезпечений харчуванням, речовим майном (одностроєм поліцейського), медичним та грошовим забезпеченням, не надав суду жодних доказів на підтвердження його витрат, пов`язаних саме з його навчанням (щодо понесення витрат на проїзд до навчального закладу, проживання, придбання підручників, речове майно, медичне забезпечення тощо), колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Підставою для скасування оскаржуваного рішення та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову, відповідно до п.п. 1, 4 ст. 376 ЦПК України є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,  тобто порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Доводи позивача про те, що перегляд рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку вже відбувся не можуть бути підставою для відхилення апеляційної скарги відповідача, оскільки до основних засад (принципів) цивільного судочинства відноситься забезпечення права на апеляційний перегляд справи (пункт 8 частини 3 статті 2 ЦПК України).
Положеннями статті 370 ЦПК України передбачений порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи. За результатами розгляду такої апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до ст.382 ЦПК України. 
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Оскільки відповідач не був присутнім у суді першої інстанції під час розгляду справи і матеріали справи не містять доказів про те, що він був належним чином повідомлений про день, місце та час розгляду справи, тому апеляційним судом забезпечено його право на перегляд рішення суду в апеляційному порядку і справа переглянута в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог з вищевказаних підстав.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України,
                                                 п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.
Рішення (заочне) Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2020 року скасувати.  
Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді:                                                                                            І.О. Максюта
                                                                                                       Л.В. Василишин
                                                                                                       М.Д. Горейко
Повний текст постанови складено 29 грудня 2020 року.