Справа № 442/2105/20                                Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С. 
Провадження № 22-ц/811/2098/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                            Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів:         Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
                        Секретар: Іванова О.О. 
розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и в:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14042,98 грн. за договором № б/н від 26.10.2010 та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26.10.2010 відповідачем з метою отримання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» підписано анкету-заяву б/н, в якій підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. Відповідно до вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Крім цього, відповідачем підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій підтвердив, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна,30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений».
У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору станом на 11.03.2020 у нього наявна заборгованість у сумі 14042,98 грн, яка складається з 9247,40 грн – заборгованості за тілом кредиту; 3650,68 – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 500,00 штрафу фіксованої части і 644,90 грн штрафу процентної ставки, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.
Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 9247,40 гривні заборгованості за кредитним договором та 1384,12 гривні судових витрат.
В решті позову відмовлено.
Рішення суду оскаржило АТ КБ «Приватбанк». В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду в частині відмови у позові. Стверджує, що відповідач особисто підписав анкету, в якій дав згоду , що ця заява разом із Пам`яткою клієнта , Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг. На підставі вищенаведеної анкети – заяви Відповідачу відкритог картковий рахунок та надано кредитну картук. Відповідач активував кредитку картку та користувався картковим рахунком, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору та згоду з його умовами. Звертає увагу, що з виписки по рахунку, яка є первинним документом про видачу та сплату коштів вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість за договором. Зазначає, що суд безпідставно відмовив у стягненні нарахованих відсотків за ст.625 ЦК України, встановивши, що відповідач не повернув отриманий кредит. Безпідставною вважає відмову у стягненні неустойки, яка сторонами узгоджена. Просить скасувати рішення суду в частині відмови у позові та ухвалити нове рішення, яким позов цій частині задовольнити повністю, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Відповідно до вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу суду не надано (далі Відзив).
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи, про причини неявки в судове засідання не повідомили. Зважаючи на те, що ціна позову менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутності її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. 
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків та штрафів, апеляційний суд переглядає рішення лише в цій частині. 
Згідно частини другої ст.247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Матеріалами справи та судом встановлено такі обставини:
26 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернувся у ПАТ КБ «Приватбанк» та підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н (а.с.19).
У Заяві –Анкеті відповідач просив надати платіжну карту «Кредитка «Універсальна», погодився з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і Банком договір про надання банківських послуг. 
Своїм підписом відповідач ствердив, що ознайомлений і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www. рrivatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.19-19 зворот).
У Довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду від 26.10.2010 року, яка підписана відповідачем ОСОБА_1 зазначено базову відсоткову ставку, в місяць за користування кредитом (3,0%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та власних коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні. (а.с.20).
На виконання договору, позивач надав відповідачу кредитну картку «Кредитка Універсальна» з кредитним лімітом 500 грн., який пізніше був збільшений (а.с.18), однак відповідач належним чином не виконував умови договору у зв`язку з чим станом на 12.03.2020 року має заборгованість в розмірі 14042,98 грн., яка складається з: 9 247,40 грн. заборгованість за кредитом, 9247,40 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3650,68 – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625, 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 644,90 грн. - штраф (процентна складова). 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками , штрафних санкцій, пені, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати штрафів, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім цього, суд вважав, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Судом не взято до уваги, що відповідачу у письмовій формі були доведені до відома умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна», в якій зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом, розмір та строк внесення платежів (а.с.20).
З виписки по рахунку за договором з ОСОБА_1 вбачається, що відповідач активно користувався кредитною карткою, вносив часткові платежі на погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, зокрема платіж на суму 1000 грн. внесений ним особисто готівкою 31.08.2018 року, платіж на суму 500 грн. внесений 19.10.2018 року (а.с.13)., платіж на суму 1000 грн. внесений 20.12.2019 року.
Отже, з наданих позивачем письмових доказів вбачається, що сторонами під час укладення кредитного договору були узгоджені умови щодо розміру кредиту та процентної ставки за користування кредитом . Відповідач сплатив проценти визначені Довідкою про умови кредитування, що стверджується розрахунком заборгованості та Випискою по рахунку.
Однак відповідач не повністю повернув тіло кредиту у строки передбачені договором, а тому позивач просив стягнути з відповідача тіло кредиту та відсотки за прострочений кредит згідно з ч.2 ст.625 ЦК України. 
У статті 526 ЦК прописано, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626,628 Цивільного кодексу України (далі ЦК) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом частин першої, другої статті 634 ЦК України – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ст.1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
З виписки по рахунку, судом встановлено, що Банк здійснював списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5 відсотка. Крім цього, відповідач самостійно вносив кошти на погашення відсотків за користування кредитом.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зважаючи на те, що розмір процентів встановлений договором , підстав для стягнення процентів відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України немає.
Тому з врахуванням того, що відповідачем сплачені відсотки у відповідності до умов кредитного договору підстав для стягнення відсотків на підставі ч.2 ст.625 ЦК України немає, а відтак рішення в частині стягнення відсотків підлягає зміні з мотивів викладених в редакції цієї постанови. 
За змістом ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Щодо позовних вимог про стягнення 500,00 грн. – штраф (фіксована частина) 644,90 грн. – штраф (процентна складова), апеляційний суд вважає , що в цій частині рішення слід змінити та відмовити в позові з інших підстав. 
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення  строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Вказана позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21.10.2015 року по справі №6-2003цс15, яка в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Як вбачається з розрахунку заборгованості позивач самостійно списував з рахунку відповідача штраф за прострочення за кредитом, а тому з врахуванням наведених вище норм закону підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.
Відтак у зв`язку із неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків суду щодо безпідставності позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсотках, мотивувальну частину рішення в частині стягнення відсотків та штрафів слід змінити.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК України  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 2, ст.376 , 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково. 
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2020 року в частині відмови у стягненні відсотків та штрафів змінити виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, відмовивши у стягненні відсотків та штрафів з інших підстав. 
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний тест постанови складений 26 листопада 2020 року. 

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

                                                                Р.В.Савуляк