12.10.20
22-ц/812/1688/20
Провадження №22-ц/812/1688/20
ПОСТАНОВА
Іменем України
08 жовтня 2020 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                       справа № 469/1009/18
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого  Коломієць В.В.
суддів  Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.,
переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області, ухвалене 03 серпня 2020 року під головуванням судді Гапоненко Н.О., повний текст судового рішення складений цього ж дня,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позивач зазначав, що 19 серпня 2015 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 погодився, що заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua, становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг.
Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що станом на 20 червня 2018 року складає 84551 гривні 70 копійок, у тому числі: тіло кредиту – 36566 гривень 88 копійок, відсотки за користування кредитом – 16741 гривня 90 копійок, нарахована пеня – 26740 гривень 46 копійок, а також штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4002 грн. 46 коп. - штраф (процентна складова).
Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 03 серпня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ “ПриватБанк” заборгованість за кредитним договором від 19 серпня 2015 року, яка складається з простроченої і непогашеної частини тіла отриманого кредиту в сумі 30175 гривень 48 копійок, а також судовий збір в сумі 629 гривень 03 копійки. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення в частині відмови у стягненні заборгованості частини тіла, відсотків за користування кредитом і неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Апелянт вважав необгрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення процентів по кредиту та неустойки. На думку апелянта, про погодження сторонами істотних умов кредитного договору свідчить власноручно підписана відповідачем анкета-заява, а також те, що ОСОБА_1 не оспорював того, що він ознайомився і згоден з Умовами і правилами надання банківських послуг, не визнав кредитний договір недійним. Також апелянт вказував, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, оскільки про погодження сторонами істотних умов кредитного договору свідчить крім підписаної анкети-заяви той факт, що відповідач користувався кредитними коштами, розрахунок заборгованості не оскаржував, а тому суд безпідставно застосував до даних правовідносин правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. 
Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 19 серпня 2015 року Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, отримавши платіжну картку, за допомогою якої розпоряджався кредитними коштами.
В анкеті-заяві відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 19 серпня 2015 року зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 59).
До позовної заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку з посиланням на ресурс: розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms (а.с. 7-22).
Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 20 червня 2018 року складає 84551 гривня 70 копійок, у тому числі: тіло кредиту – 36566 гривень 88 копійок, відсотки за користування кредитом – 16741 гривня 90 копійок, нарахована пеня – 26740 гривень 46 копійок, а також штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4002 грн. 46 коп. - штраф (процентна складова).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 19 серпня 2015 року розмір процентної ставки не встановлено.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Обґрунтовуючи вимоги про стягнення процентів і неустойки, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором Банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови і правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 17 липня 2019 року (справа № 175/4576/14-ц) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови і правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 19 серпня 2015 року шляхом підписання заяви-анкети.
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» процентів за користування кредитом та неустойки, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні даних позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю в цій частині.
Колегія суддів не вбачає підстав для заперечення такого висновку, тому що він ґрунтується на правильно встановлених на підставі повно та всебічно досліджених доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку, обставинах справи та відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17).
Аргументи апеляційної скарги щодо неправильності висновків суду про відмову у стягненні процентів, оскільки відповідач кредитний договір не оспорював та користувався кредитними коштами, що, на думку Банку, свідчить про згоду з умовами кредитування, - суперечать встановленим обставинам справи, вищевикладеним положенням закону та наведеному висновку Великої Палати Верховного Суду, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
При розгляді цієї справи судом обґрунтовано не встановлено узгоджених умов щодо сплати процентів та інших сум при укладенні сторонами кредитного договору 19 серпня 2015 року, а посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції, встановивши відсутність підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами у розмірі, передбаченими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовами і правилами надання банківських послуг, мав нарахувати та стягнути проценти за користування кредитними коштами відповідно до ст. 536 ЦК України, є безпідставними з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК), оскільки таких вимог позивач не заявляв.
Також колегія суддів не може погодитись з твердженнями апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував до даних правовідносин правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, навівши в обґрунтування своїх висновків доводи проти вимог позивача, не маючи заперечень відповідача, який не оспорював умови укладеного кредитного договору .
Так, за загальним правилом частини 1 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Аналіз положень частини 2-4 статті 81 та статті 82 ЦПК свідчить про те, що безумовною підставою для звільнення сторони від доказування є обставини, визнані загальновідомими. В інших випадках сторона звільняється від доказування при наявності лише певних умов.
При цьому за правилами пункту 1 статті 82 ЦПК не підлягають доказуванню обставини, які визнані учасником справи і суд не має обґрунтованих сумнівів щодо їх достовірності, або добровільності визнання.
Отже, розгляд справи у заочному порядку (у відсутності відповідача) не звільняє позивача від обов`язку доводити підстави позову (в цій справі – обґрунтованість розрахунків), а суд – оцінювати надані докази за вимогами статей 77-80 ЦПК. 
Оскільки визнання обставин відповідачем та відсутність заперечень відповідача при заочному розгляді справи не є тотожними обставинами, а процесуальне значення має лише факт визнання, то спірні правовідносини не мають іншого характеру ніж правовідносини у справі № 342/180/17, при розгляді якої Верховний Суд зробив правовий висновок в постанові від 3 липня 2019 року та яку застосував суд першої інстанції.
Отже, апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права при вирішенні позовних вимог про стягнення договірних процентів та неустойки.
З огляду на викладене, суд в цій частині вирішив справу згідно з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню за даними правовідносинами, дав належну правову оцінку доказам і дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні вказаних позовних вимог.
Також судом першої інстанції вірно встановлено, що існують підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом кредиту. Між тим, визначаючи розмір такої заборгованості у сумі 30175грн.48коп. суд належним чином не перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості та не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 не спростовано, що розмір його заборгованості за тілом кредиту становить 36566 грн. 88 коп., тоді як це є процесуальним обов`язком саме відповідача з огляду на вимоги ст. 81 ЦПК України.
Таким чином, відповідно до ст.ст. 526, 1054, 1050 ЦК України з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 36566 грн. 88 коп. 
Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За такого також підлягає зміні і розмір стягнутих з відповідача судових витрат, понесених позивачем при подачі позову. Цей розмір визначається пропорційно задоволеним вимогам (43 %) та становить 757 грн. 66 коп. 
За таким же правилом підлягають розподілу і судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи апеляційним судом. Отже, з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 345 грн. 78 коп.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 03 серпня 2020 року змінити, збільшивши стягнення заборгованості за кредитним договором з 30175 грн. 48 коп. до 36566 грн. 88 коп. (тридцяти шести тисяч п`ятсот шістдесят шість гривень вісімдесят вісім копійок), а судових витрат - з 629 грн. 03коп. до 757 грн. 66 коп. (сімсот п`ятдесят сім гривень шістдесят шість копійок).
В іншій частині залишити рішення без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відшкодування судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 345 грн. 78 коп. (триста сорок п`ять гривень сімдесят вісім копійок). 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Т.Б. Кушнірова

Н.О. Шаманська

Повний текст судового рішення складений 12 жовтня 2020 року