Постанова
Іменем  України 
 
18 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 695/2369/18
провадження № 61-20155св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,               
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області в складі судді Середи Л. В. від 03 липня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів: Бородійчука В. Г., Єльцова В. О., Нерушак Л. В. від 21 жовтня 2019 року,
 
ВСТАНОВИВ: 
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України»), в якому просила поновити її на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
 
Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_1 була прийнята                                11 березня 2003 року на роботу на посаду провідного бухгалтера Золотоніського відділення № 3275, а в подальшому 14 травня 2003 року була переведена  на посаду головного бухгалтера відділення та 30 травня 2016 року була переведена на посаду завідувача сектора контролю операцій та перевірки щоденної звітності.
 
18 квітня 2018 року Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» видало наказ№ 343 «Про попередження працівників філії - облуправління                       АТ «Ощадбанк» щодо наступного вивільнення за частиною першою статті                 40 КЗпП України», відповідно до якого на підставі філії - обслуговування                   АТ «Ощадбанк» від 17 квітня 2018 року № 330 «Про внесення змін в організаційній структурі та штатному розписі з 26 червня 2018 року та на підставі  49-2 КЗпП України попередити про наступне вивільнення за частиною першою статті 40 КЗпП України 25 червня 2018 року працівників філії - облуправління АТ «Ощадбанк»: Орлову Л. В., завідувача сектору контролю операцій та перевірки щоденної звітності № 6 (місце дислокації в ТВБВ № 10023/0272 м. Золотоноша) відділу бек-офісу філії-облуправління                 АТ «Ощадбанк».
 
Наказом Черкаського обласного  управління АТ «Ощадбанк» від 22 червня 2018 за № 533-к «Про звільнення ОСОБА_1 », останню було звільнено                     25 червня 2018 року з посади завідувача сектору контролю операцій та перевірки  щоденної звітності № 6 (місце дислокації в ТВБВ № 100023/0272 м. Золотоноша) відділу бек-офісу філії-облуправління АТ «Ощадбанк», у зв`язку з скороченням чисельності або штату працівників, згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України.
 
Позивач не погоджується з порядком її звільнення, наполягаючи на тому, що їй належним чином не запропоновані усі вакантні посади, які наявні у відповідача на день видання наказу про звільнення, а тому під час звільнення позивача відповідач не дотримався гарантій, передбачених статтею 49-2 КЗпП України, оскільки відповідач не запропонував їй усіх вакантних посад АТ «Ощадбанк», що є грубим порушенням порядку звільнення позивача з займаної посади та є підставою для визнання такого звільнення незаконним.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від                    03 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ від 22 червня 2018 року № 533-к про звільнення                   ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектора контролю операцій та перевірки щоденної звітності ТВБВ № 6 відділу бек-офісу філії Черкаського обласного управління АТ "Ощадбанк". Стягнуто з                                       АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26 червня 2018 року по день ухвалення рішення суду в сумі 93 189,84 грн. Вирішено питання про судовий збір.
 
Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 , виходив із того, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору і за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець вважається таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані усі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Разом із тим, у цій справі                АТ «Ощадний банк України» не дотримано вимог статті 49-2 КЗпП України, оскільки вакантні посади позивачу було запропоновано лише 23 червня                  2018 року, тобто на наступний день після її звільнення та лише у межах філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк».
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» залишено без задоволення. Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області віл 03 липня                   2019 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, зазначив про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованими, підстав для його скасування немає. 
 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У листопаді 2019 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Державний ощадний банк України» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, не врахував, що за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач свою трудову діяльність здійснювала у філії, що діє на підставі Положення про філію - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк», яке у розумінні КЗпП України є окремим підприємством. Таким чином, запропонувавши позивачу усі наявні у межах філії вакантні посади, роботодавець вважається таким, що виконав обов`язок, визначений статтею 49-2 КЗпП України.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У грудні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу АТ «Ощадбанк», у якому заявник просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає, що відповідач не запропонував позивачу усі вакантні посади відповідно до штатного розкладу юридичної особи АТ «Державний ощадний банк України» з урахуванням усіх його відокремлених структурних підрозділів (філій), чим порушив норми статті 49-2 КЗпП України, що підтверджено належними та достовірними доказами, які були досліджені судами попередніх інстанцій.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного Суду від                               22 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 695/2369/18 з Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що ОСОБА_1 була прийнята 11 березня 2003 року на роботу на посаду провідного бухгалтера Золотоніського відділення № 3275 та                        14 травня 2016 року була переведена на посаду головного бухгалтера відділення.
 
У подальшому, 30 травня 2016 року позивач була переведена на посаду завідувача сектору контролю операцій та перевірки щоденної звітності.
 
18 квітня 2018 року Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» видано наказ № 343-к «Про попередження працівників філії-облуправління                              АТ «Ощадбанк» щодо наступного вивільнення за частиною першою статті                40 КЗпП України, відповідно до якого на підставі наказу філії - облуправління АТ «Ощадбанк» від 17 квітня 2018 року № 330 «Про внесення змін в організаційній структурі та штатному розписі з 26 червня 2018 оку та на підставі статті 49-2 КЗпП України попередити про наступне вивільнення за частиною першою статті 40 КЗпП України 25 червня 2018 року працівника філії - облуправління АТ «Ощадбанк»; ОСОБА_1 , завідувача сектору операцій та перевірки щоденної звітності № 6 (місце дислокації в ТВБВ № 10023/0272 м. Золотоноша) відділу бек-офісу філії-облуправління                                   АТ «Ощадбанк».
 
Наказом Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 22 червня 2018 року за № 533-к «Про звільнення ОСОБА_1 », останню було звільнено 25  червня 2018 року з посади завідувача сектору операцій та перевірки щоденної звітності № 6 бек-офісу філії-облуправління АТ «Ощадбанк», у зв`язку з скороченням чисельності або штату працівників, згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України.
 
23 червня 2018 року АТ «Ощадбанк» направив позивачу пропозицію з переліком вакантних посад, від яких позивач відмовилася із підстав низької заробітної плати, про що свідчить її особистий підпис на аркуші пропозиції від 23 червня 2018 року. За таких обставин, 25 червня 2018 року позивача було звільнено з роботи, у зв`язку із зміною організації виробництва і праці в АТ «Ощадбанк», на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
 
2.Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги АТ «Державний ощадний банк України» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від                     21 жовтня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У статті 5-1 КЗпП України визначено, що однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
 
Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
 
Відповідно до частини першої, третьої статті 49-2 України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві,
 в установі, організації.
 
Виходячи з вимог статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про вивільнення конкретного працівника протягом двох місяців роботодавець повинен запропонувати йому всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади.
 
Власник є таким, що належно виконав вимоги частини першої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
 
Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані усі інші вакантні посади (робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
 
Указаний правовий висновок щодо застосування положень статті 49-2 КЗпП України висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від                   18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18), провадження  № 11-43/асі18.
 
Таким чином, встановивши, що вакантні посади позивачу були запропоновані лише 23 червня 2018 року, тобто на наступний день після видання наказу про її звільнення, і лише у межах філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що порушення трудових прав ОСОБА_1 призвело до її незаконного звільнення, що є підставою для її поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до положень статті 235 КЗпП України.
 
Твердження відповідача про дотримання власником вимог статті 49-2 КЗпП України, оскільки ОСОБА_1 були запропоновані усі наявні у межах філії вакантні посади, є безпідставним, оскільки відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1723цс17, роботодавець зобов`язаний запропонувати усі вакансії, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працювала.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.
 
Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 жовтня                       2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                    М. Є. Червинська 
 
                                                                                               С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                               В. М. Коротун