Справа № 344/8735/20 
Провадження № 33/4808/503/20 
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката  Борсука Д.Я., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2020 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також постановлено стягнути судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп., - 
                                                          встановив:
Судом першої інстанції встановлено, що 03.07.2020 року о 21.40 год. в м. Івано-Франківську по вул. Макогона, 21, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Вольксваген Гольф» н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився в лікаря нарколога по вул. Млинарська, 21, в м. Івано-Франківську. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що 03.07.2020 року він стояв з товаришем біля автомобіля, на якому були ввімкнені габаритні сигнали. Стверджує, що працівниками поліції не було його зупинено під час керування транспортним засобом. Працівники поліції попросили надати документи для встановлення особи та повідомили його, що в автомобілі не горить задній правий габаритний сигнал та зазначили, що від нього чути запах спиртного. Він відразу повідомив працівників поліції, що не керував автомобілем, не вживав спиртні напої та попросив, щоб для проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння його було доставлено до медичного закладу. В медичному закладі йому надали технічний прилад Драгер, продути який він відмовився та вимагав, щоб у нього взяли для проходження відповідного огляду біологічний матеріал, на що працівники медичної установи відмовились.
Стверджує, що жодного медичного дослідження на предмет алкогольного сп`яніння у медичному закладі проведено не було, жодних аналізів у нього не було відібрано.
24.07.2020 року він направив на адресу суду першої інстанції клопотання про направлення справи на доопрацювання, оскільки працівниками поліції в протоколі про адміністративне правопорушення не вірно зазначено дату вчинення правопорушення та не вірно проведено кваліфікацію даного правопорушення. Так, станом на 03.07.2020 року ч.1 ст.130 КУпАП була виключена та не містила відповідальності за керування транспортними засобами в стані сп`яніння, а вказаною нормою було передбачено відповідальність за керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під впливом лікарських препаратів. Однак, суд безпідставно відмовив в задоволенні даного клопотання.
Окрім того, у зв`язку із епідемічною ситуацією та оголошенням карантином, він направив на адресу суду клопотання про направлення справи на розгляд за адресою його реєстрації в Богородчанський районний суд, оскільки м. Івано-Франківськ перебуває у червоній епідемічній зоні. Однак, це клопотання суд залишив без задоволення та розглянув справу без його участі, тим самим порушив його право на захист, позбавивши його права надати пояснення та докази, заявляти клопотання.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутній акт медичного огляду, який передбачений визначеним порядком направлення водія на огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Висновок медичного закладу про його перебування в стані алкогольного сп`яніння вважає недійсним, оскільки не було відібрано біологічний матеріал та не проведено лабораторний аналіз, не вказано на підставі яких ознак в нього було виявлено стан алкогольного сп`яніння, не визначено ступінь сп`яніння в проміле.
Звертає увагу на те, що протокол про адміністративні правопорушення містить виправлення, що є порушення Інструкції, в якій зазначено, що будь які закреслення чи виправлення в протоколі про адміністративні правопорушення не допускаються. При цьому, виправлення в протоколі проведено після того як вказаний протокол було підписано, у врученій йому копії протоколу зазначено дату 03.06.2020 року без виправлення.
На підставі чого, протокол про адміністративні правопорушення також слід вважати недопустимим та неналежним доказом у справі, оскільки він складений з порушенням вимог чинного законодавства.
Просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи  апеляційної скарги ОСОБА_1 та доводи його захисника адвоката  Борсука Д.Я., який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду і закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини,що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без участі особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності та його захисника. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості  бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді. 
Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю ОСОБА_1 , який в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.
При цьому суд зазначив, що 27.07.2020 року ОСОБА_1 подав клопотання про направлення справи на доопрацювання, 21.08.2020 року подав клопотання про передачу розгляду справи до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, за місцем його проживання. Суд вважає заявлені клопотання такими, що спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності особою, що притягається до адміністративної відповідальності та затягування розгляду справи про адміністративне правопорушення. На підставі ст. 268 КУпАП, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , будучи 27.07.2020 року повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, подав 27.07.2020 року клопотання про направлення справи на доопрацювання (а.с.7-8) у зв`язку із наявністю в протоколі про адміністративне правопорушення виправлення щодо дати його складання та не вірним застосуванням норму закону щодо кваліфікації правопорушення.
Розгляд справи судом було призначено на 03.09.2020 року. 25.08.2020 року ОСОБА_1 подав заяву про перенесення слухання справи (а.с.11), в якій просив розгляд даної справи передати на розгляд Богородчанського районного суду за місцем  його реєстрації та проживання в Богородчанському районі. 
Розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП призначався на 16.09.2020 року та 28.09.2020 року, в судові засідання правопорушник не з`являвся та не повідомляв про причини своїх неявок та не подавав клопотання про перенесення розгляду справи.
Суд першої інстанції, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 вкотре не з`явився до суду, визнав процесуальну поведінку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, як зловживанням правом на відкладення розгляду справи та такою, що спрямована на затягування строків розгляду справи з метою уникнення від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення. При цьому, судом було враховано рішення Європейського суду з прав людини по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії», в якому вказано на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення факту  зловживання правом на відкладення розгляду справи та дозволяли розглянути справу без їх участі.
Разом з тим, вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 неодноразово не з`явився в судове засідання суду першої інстанції, намагаючись затягнути розгляд справи з метою перешкоджання ухваленню несприятливого для себе судового рішення, використовуючи надані процесуальні права всупереч інтересам забезпечення справедливого та неупередженого правосуддя у розумний строк. 
За своїм значенням принцип диспозитивності не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не пов`язаних з метою реального захисту своїх інтересів у встановленому законом порядку. 
Вказані дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті були спрямовані на деструктивність судового розгляду. 
Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в мінімальному розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи щодо необхідності закриття провадження у справі у зв`язку із скасуванням акту, який встановлював адміністративну відповідальність, оскільки  відповідні зміни у національному законодавстві України були спрямовані на посилення відповідальності за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а не скасування відповідальності. 
Так, відповідно вимог ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Станом на день вчинення правопорушення ОСОБА_1   відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП  була повернута і за керування транспортним засобом у стані сп`яніння знову було встановлено адміністративну відповідальність. 
Посилання ОСОБА_1 та його захисника адвоката Борсука Д.Я. про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння  законодавець відніс до кримінальних проступків, за які передбачена  кримінальна відповідальність ст.286-1 КК України, є безпідставним.
Так, відповідно до ч.2 ст.58 Конституції України, ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Вказана норма Основного Закону знайшла своє відображення також в ч.2 ст.5 КК України, де зазначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
У результаті внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не була  скасована, а , навпаки, була посилена.
Однак, в подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 720-IX від 17.06.2020 року, який набрав чинності 03.07.2020 року, до національного законодавства були внесення відповідні зміни, якими фактично була повернута попередня редакція ч.1 ст.130 КУпАП і знову встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
З огляду на те, що дія статті 130 КУпАП у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення, є ультраактивною, тобто поширюється на нереалізовані або не припинені на момент втрати відповідним законом чинності правовідносини, а дія Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 року, який вводив кримінальну відповідальність і більш тяжке покарання за ці ж дії, поширюється лише на нові правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, а також що на час апеляційного розгляду стаття 130 КУпАП знову діє в попередній редакції, за якою щодо ОСОБА_1   було складено протокол про адміністративне правопорушення, підстави для закриття провадження у справі, передбачені п.6 ст.247 КУпАП, відсутні.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення.
Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №404089 від 03.07.2020 року, 03.07.2020 року о 21.40 год. в м. Івано-Франківську по вул. Макогона, 21, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Вольксваген Гольф» н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився в лікаря нарколога в м. Івано-Франківську по вул. Млинарська, 21. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - поліцейським роти №2 і взводу№1 БУПП в Івано-Франківській області капралом поліції Бранзяник М.В., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особою, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 .
В протоколі зазначено свідка ОСОБА_2 із його даними місця проживання та власноручним підписом.
ОСОБА_1 був присутній при складанні вказаного протоколу, був ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться у міському суді м. Івано-Франківська. 
В графі протоколу пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень. 
В протоколі зазначено, що до протоколу додаються пояснення свідка, висновок лікаря, відео з бодікамери ZM 0239.
Посвідчення водія у ОСОБА_1 було вилучено працівниками поліції та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, про що свідчить власноручний підпис апелянта, а також останнього під розпис було ознайомлено із змістом протоколу.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення, дійсно має виправлення в частині зазначення дати складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 404089 та дати вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. 
Зокрема, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення дата його складання та дата вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення  виправлено з місяця червня на місяць липень.
Апеляційний суд вважає неприпустимим здійснення в протоколі про адміністративне правопорушення  виправлень, які стосуються істотних обставин вчиненого правопорушення, впливають на розуміння особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, суті висунутого обвинувачення та не дозволяють організувати ефективний захист своїх інтересів. 
Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції, має автономний характер і його необхідно розуміти лише виходячи з положень Конвенції.
Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки , мати захисника та інші. 
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Разом з тим, описка, яку було допущено в протоколі про адміністративне правопорушення під час його складання безпосередньо після вчинення правопорушення носить суто технічний характер і є очевидною, не впливає на розуміння  особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 суті висунутого обвинувачення та організацію ефективного захисту своїх інтересів.
Зокрема, ОСОБА_1 був під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі та повністю визнає, що ці події відбувались саме 03.07.2020 року. 
Зокрема, зі змісту висновку №335 КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» від 03.07.2020 року вбачається, що медичний огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проходив саме 03.07.2020 року о 21 год. 40 хв. у відповідності до якого ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Огляд правопорушника було проведено лікарем ОСОБА_3 . У  висновку зазначено, що обстежувана особа відмовилась від підпису у висновку в присутності працівників поліції.
Пояснення свідка ОСОБА_2 та відеозапис з відеореєстратора поліцейського також датований 03.07.2020р. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності звинувачується у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Борсука Д.Я. про те, що виправлення у протоколі про адміністративне правопорушення унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 стверджував, що не знаходився у стані алкогольного сп`яніння і висновок щодо медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, яким встановлено, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння не відповідає дійсності та проведений з порушенням, без забору біологічного матеріалу. Вважає, що вказаний медичний висновок не є належним та допустимим доказом у справі.
Зі змісту доводів захисника  адвоката Борсука Д.Я. вбачається, що він  також вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.07.2020 року, оскільки він проведений з порушенням встановленого законом порядку огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння.
В результаті перевірки вищевказаних доводів апеляції апеляційний судом не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП порядку проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.
Так, за змістом ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків або в закладах охорони здоров`я.
Отже, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Відеозапис з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у вказаному огляді.
На відеофайлах з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано, що ОСОБА_1 було повідомлено про причину зупинки транспортного засобу під його керуванням, запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу у присутності двох свідків. Однак, ОСОБА_1 висловив бажання пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі. 
Так, відповідно до вимог ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння  або  щодо перебування  під  впливом лікарських препаратів,  що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або  в  разі  незгоди  з  його результатами огляд  проводиться  в  закладах  охорони  здоров`я. 
Апеляційний суд вважає неспроможними доводи апелянта та його захисника адвоката Борсука Д.Я. про те, що висновок КНП «Прикарпатського наркологічного центру Івано-Франківської обласної ради» є незаконним, оскільки проведений лікарем з порушенням порядку без забору біологічного матеріалу і не може бути визнаний допустимим доказом.
З метою перевірки вищевказаних доводів ОСОБА_1 з КНП «Прикарпатського наркологічного центру Івано-Франківської обласної ради» було витребувано Акт №335 медичного огляду від 03.07.2020 року  ОСОБА_1 .
Так, відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.07.2020 року № 335 щодо результатів медичного огляду, проведеного лікарем ОСОБА_3 , встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. 
Відповідно до копії Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП «Прикарпатського наркологічного центру Івано-Франківської обласної ради» №335 від 03.07.2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 був оглянутий лікарем ОСОБА_3 , якою була застосована сукупність різних методів з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. 
Зокрема, в акті огляду зазначено, що хода ОСОБА_1 з похитування у п.Ромберга, не чітка пальце-носова проба. Зі слів ОСОБА_1 в акті зазначено, що він вживав пиво і в нього наявний запах алкоголю з рот. Обстеження на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 було проведено за допомогою апарату Алкотест 6510. Результат обстеження огляду ОСОБА_1 виявив етанол у видихуваному повітрі 2.83 %. Внаслідок проведення вказаного медичного огляду було встановлено, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Зазначені результати зовнішнього огляду та інші дані, які давали підстави прийти до висновку про перебування особи, стосовно якої проводився огляд у стані алкогольного сп`яніння, свідчать про обґрунтованість вказаного висновку та можливість його використання в якості допустимого доказу. 
Так, зі змісту Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено  наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України  09.11.2015  № 1452/735 вбачається, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи.  
Апеляційний суд вважає, що лікар медичного закладу самостійно вирішує порядок проведення огляду на стан сп`яніння та питання про відібрання біологічних зразків і використання спеціальних технічних приладів, визначає обсяг та характер методів дослідження, які є необхідними та достатніми для отримання об`єктивного результату та складання відповідного висновку.  
Відповідно до п. п. 16, 17, 20  Розділу III вищевказаної Інструкції висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акту медичного огляду.
Зі змісту пунктів 12, 13 Інструкції вбачається, що предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, а дослідження біологічного середовища з використанням крові проводиться у тому випадку, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти інші зразки біологічних середовищ, вказаних вище.
Таким чином, відібрання крові для дослідження біологічного середовища не є обов`язковим під час проведення медичного огляду і проводиться за рішенням лікаря, який здійснює такий медичний огляд в межах повноважень, встановлених вищевказаною інструкцією.
Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.
При цьому висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що лікар медичного закладу як посадова особа несе повну відповідальність за об`єктивність та належну умотивованість свого висновку про перебування водія транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказаний висновок зроблений лікарем в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд, часу та місця його проведення і обґрунтовано визнаний судом як належний та допустимий доказ. 
Апеляційний суд вважає, що висновок КНП Прикарпатського наркологічного центру Івано-Франківської обласної ради»  №335 від 03.07.2020 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів містять достатню інформацію щодо проведення огляду ОСОБА_1 , достовірності і обґрунтованості отриманого результату, належним чином оформлений. 
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що відсутність в матеріалах справи направлення водія на проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння свідчить про істотне порушення порядку проведення такого огляду, оскільки таке направлення спрямовано на забезпечення проведення медичного огляду і не впливає на його результати.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Таким чином, ОСОБА_1 та його захисником адвокатом Борсук Д.Я.. не доведено, що висновок КНП «Прикарпатського наркологічного центру Івано-Франківської обласної ради» №335 від 03.07.2020 року щодо перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння є необґрунтованим і не відповідає фактичним обставинам. 
Відповідно до вимог п.2.9 ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , оскільки він  керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При накладенні стягнення  було враховано судом першої інстанції характер  вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення. 
З огляду на наведене  підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст.294 КУпАП,-
                                         п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                              О.П. Васильєв