ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/14697/18                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Григорович П.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 грудня 2020 року                                                                       м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,

  В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у      м. Києві, якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення № 0258301304 від 27.12.2017 за яким збільшено суму грошового зобов`язання на 12990,81 грн.
В обгрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідач помилково вважає, що він не має права на податкову знижку за іпотечним житловим кредитом, у зв`язку із відсутністю у поданих разом з податковою декларацією платіжних документах (квитанціях) суми сплачених процентів (розбивки на проценти та основну суму боргу за кредитом), з огляду на що, прийняте податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2020 р. адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 27.12.2017               № 0258301304.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачем 25.10.2017 подано до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік, де, зокрема, у рядку 14 «Загальна сума фактично здійснених протягом звітного податкового року витрат» зазначено 72171,09 грн та у рядку 23.2 «Сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету» вказано 12990,81 грн.
Податкова знижка в сумі 12990,81 грн відображена позивачем в зв`язку зі сплатою відсотків за іпотечним кредитом.
Сума податкової знижки обрахована позивачем наступним чином, при цьому, правильність обрахунку суми якої контролюючим органом не заперечується 72171,09 грн. (сума гранично дозволених витрат (рядок 16) * 18% (ставка ПДФО) = 12990,81 грн.
За змістом довідки Державної іпотечної установи від 15.09.2017 за № 6083/11/1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 відповідно до договору про іпотечний кредит                        № КГИУФ/255144.2 від 05.10.2012, позичальник ОСОБА_1 , із загальної суми платежів, що надійшли в погашення кредитної заборгованості, загальна суму сплаченого основного боргу становить 55061,38 грн., загальна сума сплачених відсотків становить 72171,09 грн. відповідно до графіку погашення кредиторської заборгованості.
При обрахунку податкової знижки позивачем застосовано базу оподаткування на рівні             72171,09 грн, правильність обрахунку якої контролюючим органом не заперечується.
27 грудня 2017 року відповідачем на підставі акта перевірки № 2792/26-15-13-04-11 від 05.12.2017, прийнято податкове повідомлення-рішення № 0258301304, яким позивачу за порушення п.п. 14.1.70, 166.2.1, 166.3.1, 175.1 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб» всього в сумі 12990,81 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 12990,81 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 0 грн.
Не погоджуючись з правомірністю і обґрунтованістю вказаного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:
-          суть спору зводиться до того, що на переконання позивача, довідка Державної іпотечної установи від 15.09.2017 № 6083/11/1, яка містить інформацію про суму сплачених відсотків, не відповідає поняттю платіжного документа;
-          за наслідком розгляду спору, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що положення ПК України, не ставлять у залежність право платника податку на отримання податкової знижки на частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом від форми платіжних документів та внесення платежів за користування іпотечним кредитом;
-          натомість, з довідки Державної іпотечної установи від 15.09.2017 за                   № 6083/11/1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 загальна суму сплаченого основного боргу становить 55061,38 грн., загальна сума сплачених відсотків становить 72171,09 грн. відповідно до графіку погашення кредиторської заборгованості.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень п. п. 166.1.1, 166.1.2 п. 166.1 ст. 166 Податкового кодексу України, платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року; підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.
Згідно з нормами п. п. 166.2.1 та 166.2.2 п. 166.2 ст. 166 ПК України, до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання); оригінали зазначених у підпункті 166.2.1 цього пункту документів не надсилаються контролюючому органу, але підлягають зберіганню платником податку протягом строку давності, встановленого цим Кодексом.
За нормами п. п. 166.3.1 п. 166.3 ст. 166 ПК України, платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 цього Кодексу, такі фактично здійснені ним протягом звітного податкового року витрати, як частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом, що визначається відповідно до статті 175 цього Кодексу.
Відповідно до п. п. 175.1, 175.2 ст. 175 ПК України, платник податку - резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року.
Так, при сплаті процентів за іпотечним житловим кредитом в іноземній валюті сума платежів за такими процентами, здійснених в іноземній валюті, перераховується у гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діє на день сплати таких процентів.
Таке право виникає в разі якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце його проживання, зокрема, згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла.
У разі якщо будинок (квартира, кімната) купується за рахунок іпотечного житлового кредиту, частина суми процентів, що включається до податкової знижки платника податку - позичальника іпотечного житлового кредиту, дорівнює добутку суми процентів, фактично сплачених платником податку протягом звітного податкового року в рахунок його погашення, і коефіцієнта, що враховує мінімальну площу житла для визначення податкової знижки, розрахованого відповідно до пункту 175.3 цієї статті.
У разі якщо будинок (квартиру, кімнату) збудовано за рахунок іпотечного житлового кредиту, частина суми процентів, що включається до податкової знижки платника податку - позичальника іпотечного житлового кредиту, нарахована в перший рік погашення такого кредиту, може бути включена до податкової знижки за результатами звітного податкового року, в якому збудований об`єкт житлової іпотеки переходить у власність платника податку та починає використовуватися як основне місце проживання, з послідовним перенесенням права на включення до податкової знижки наступних щорічних фактично сплачених платником податку сум процентів протягом передбаченого пунктом 175.4 цієї статті строку дії права на включення частини таких процентів до податкової знижки. При цьому загальний розмір частини суми процентів, дозволених для включення до податкової знижки, дорівнює добутку суми процентів, фактично сплачених платником податку - позичальником протягом відповідного звітного податкового року, що враховується в погашення, і коефіцієнта, що враховує мінімальну площу житла для визначення податкової знижки, розрахованого відповідно до пункту 175.3 цієї статті.
З наведеного слідує, що платник податку з доходів фізичних осіб - резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року, визначену відповідно до статті 175 Податкового кодексу України та підтверджену відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача).
Проте, відповідно до п. п. 166.4.1 - 166.4.3 п. 166.4 ст. 164 ПК України, податкова знижка може бути надана виключно резиденту, який має реєстраційний номер облікової картки платника податку, а так само резиденту - фізичній особі, яка через свої релігійні переконання відмовилась від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомила про це відповідний контролюючий орган і має про це відмітку у паспорті; загальна сума податкової знижки, нарахована платнику податку в звітному податковому році, не може перевищувати суми річного загального оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого як заробітна плата, зменшена з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 цього Кодексу; якщо платник податку до кінця податкового року, наступного за звітним не скористався правом на нарахування податкової знижки за наслідками звітного податкового року, таке право на наступні податкові роки не переноситься.
Під час розгляду цього спору по суті в суді першої інстанції було досліджено, що  контролюючий орган вважає, що позивач не має права на податкову знижу за іпотечним житловим кредитом, у зв`язку із відсутністю у поданих разом з податковою декларацією платіжних документах (дорученнях) розбивки на проценти та основну суму боргу за кредитом.
З аналізу наведених вище норм податкового законодавства, колегія суддів вважає цілком обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що положення ПК України не ставлять у залежність право платника податку на отримання податкової знижки на частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом від форми платіжних документів та внесення платежів за користування іпотечним кредитом.
При цьому, наявні у матеріалах справи копії платіжних доручень, не містять розбивки на суму процентів та окремо на суму основного боргу за іпотечним кредитом, але з довідки Державної іпотечної установи від 15.09.2017 № 6083/11/1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 відповідно до договору про іпотечний кредит №КГИУФ/255144.2 від 05.10.2012, слідує, що позичальник ОСОБА_1 із загальної суми платежів, що надійшли в погашення кредитної заборгованості, загальна суму сплаченого основного боргу становить 55061,38 грн, загальна сума сплачених відсотків становить 72171,09 грн. відповідно до графіку погашення кредиторської заборгованості.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про дотримання позивачем умов для отримання податкової знижки на частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, з огляду на що, визначення контролюючим органом позивачу суми грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб в розмірі 12990,81 грн є протиправним, а тому, позовні вимоги підлягали задоволенню.
Висновки суду апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві.
У цілому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та, насамперед, стосуються намагання апелянта вдатись до переоцінки обставин, яким вже було надано правову оцінку та обгрунтування відповідача по яким, були правомірно відхилені судом. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
        
   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2020 р. - залишити без змін.

          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                     О.М. Ганечко

Судді                                                                                                                  В.В. Кузьменко

                                                                                                                       Я.М. Василенко