ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8036/20 Справа № 212/3247/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні  у порядку  ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України  без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу  відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу  Дніпропетровської області від  15 червня 2020 року, яке ухвалено суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 червня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі – ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
В обґрунтування доводів позовної заяви зазначив, що ОСОБА_1 у період часу з 19.09.1994 року по 01.04.1995 року, працював підземним прохідником тресту «Кривбасшахтобуд» ВАТ «Кривбасруда» правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». Висновком МСЕК від 16.04.2009 року позивачу первинно встановлено 35 % втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 
Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у побуті у зв`язку із фізичним станом викликаним професійним захворюванням. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 165 305 грн., які просить суд стягнути з відповідача. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я в розмірі 12 000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.
Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовій збір в розмірі 840,80 гривень. 
В решті позову – відмовлено.
В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач працював на підприємстві відповідача лише 7 місяців, а за такий короткий період роботи, позивач не міг пошкодити своє здоров`я на ПАТ «Кривбасзалізрудком» в такому значному розмірі, а тому відповідач не може нести відповідальність за шкоду, заподіяну іншим підприємством на якому працював позивач.
На думку апелянта суд першої інстанції надав правову оцінку лише аргументам та доводам, які викладені в заяві позивача, натомість доводи та аргументи відповідача не взято до уваги або не викладено, чим наведені аргументи спростовуються.
Визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, є необґрунтованим. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 19.09.1994 року по 01.04.1995 року працював підземним прохідником у Тресті «Кривбасшахтобуд» правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». 01 квітня 1995 року позивач звільнений за власним бажанням згідно ст.. 38 КзПП України (а.с. 39-50).
Відповідно до Акту №13 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27 лютого 2009 року складеного ВАТ «ПівнГЗК» позивачу встановлено професійне захворювання: радикулопатія L5, S1, S2 білатеральна на фоні спондилоартрозу, полі сегментарної дископатії з нестабільністю сегменту L5-S1, антелістезом L5 на 0,9 см. Вираженими порушеннями статико-динамічної функції хребта і стійким больовим синдромом.
В п. 16 вказаного акту зазначено, що професійне захворювання ОСОБА_1 виникло за обставин праці останнього, зокрема, з 19.09.1994 року по 01.04.1995 року працюючи підземним прохідником тресту «Кривбасшахтобуд» ОАО «Кривбасруда», де виконував роботи, які характеризувались важкою працею. 
Згідно п. 17 Акту №13 розслідування хронічного професійного захворювання причиною виникнення професійного захворювання позивача є робота впродовж 24 років 4 місяців в умовах шкідливих факторів (а.с. 13-15).
Відповідно до висновку МСЕК від 16.04.2009 року позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.04.2010 року. ( а.с. 11).
При повторному переогляді висновком МСЕК від 11.05.2010 року позивачу встановлено 35% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.04.2012 року.
Висновком МСЕК від 01.06.2012 року позивачу повторно встановлено 35% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.05.2014року
Висновком МСЕК від 03.04.2014 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково (а.с. 13-17).
Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог  ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки, професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, однак не погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як видно з п. 16 акту розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання від 02 березня 2009 року, причиною професійного захворювання позивача є його професійний маршрут та трудова діяльність, серед якого зазначена робота також і на підприємстві відповідача ПАТ "Кривбасзалізрудком", впродовж 7 місяців , які також характеризуються важкою працею. Підсилюючим фактором був мікроклімат, характерний для підземних робіт. 
Отже, роботодавець ПАТ "Кривбасзалізрудком" під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ "Кривбасзалізрудком" про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки відповідно до п. 19 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці.
Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо не доведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійним захворюванням встановлений та доведений матеріалами справи. Так, згідно виписних епікризів, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить моральні страждання, через виражений біль у крижовому відділі хребта з іррадіацією в ноги, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції надав правову оцінку лише аргументам та доводам, які викладені в заяві позивача, натомість доводи та аргументи відповідача не взято до уваги або не викладено чим наведені аргументи спростовуються, колегія суддів не бере до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи рішенням суду враховано відзив відповідача на позовну заяву ОСОБА_1 (а.с. 76-77).
Однак, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, не в повній мірі враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Як вбачається з матеріалів справи, працюючи в умовах впливу шкідливих факторів, внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя. Крім того позивачу систематично спричиняється фізичний біль у попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в ноги, що посилюється при фізичному навантаженні, оніміння пальців ніг, мерзлякуватість та підвищена втомлюваність в ногах періодичні набряки, обмежену рухомість та біль у колінних суглобах, коливання артеріального тиску, потемніння в очах, підвищена втома, головний біль. Тривалий час лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя.
       Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, тривалість його праці на підприємстві відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», відсоток втрати професійної працездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Кривбасзалізрудком» збільшивши його з 12 000 гривень до 45 000 гривень.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду – зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» – задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року змінити в частині розміру моральної  шкоди, стягнутої  з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 12 000 грн. до 45 000 (сорок п`ять тисяч) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 12 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: