П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
19 жовтня 2020року                                                                                                м. Київ
 
Справа № 759/8457/19
Провадження: № 22-ц/824/11274/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 
на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Бабич Н.Д., 
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
в с т а н о в и в :
 
У травні 2019 року АТ КБ «Приват банк» (далі - позивач, банк) звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що  ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приват банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 28.02.2014  року, згідно якої отримала кредит у розмірі 1 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір). ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї станом на 31.03.2019 року виникла заборгованість у розмірі 22 498,03 грн.,  яка  складається з 1468,28 грн - простроченого тіла кредиту,  16 432,22 грн. - пені за прострочене зобов`язання, 3050 грн - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн штрафу (фіксована частина), 1047,53 грн - штрафу (процентна складова).
Заочним рішенням Свчтошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.02.2014  року у розмірі 22 498,03 грн та 1 921 грн судових витрат, а всього 24 419,03 грн.
У березні 2020 року   ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року заяву   ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року. Справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року позов АТ КБ  «Приватбанк» задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ  «Приватбанк» заборгованість за укладеною анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 28.02.2014 року в розмірі 1468,28 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, Крилова О.Л. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» 27 липня 2020 року подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове про задоволення позову, в іншій частині рішення суду першої інстанції просила залишити без змін.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що,  укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов щодо нього, і відповідачка, власноруч підписавши анкету-заяву, взяла на себе зобов`язання по його виконанню. Окрім того, вказувала, що відповідачкою підписана довідка про умови кредитування, а тому кредитний договір повністю відповідає вимогам цивільного законодавства. Сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Відповідачка отримала картку та здійснила дії щодо її активації, отримала кредитний ліміт на карту та активно ним користувався, що підтверджується довідкою про рух коштів  та довідками про видачу кредитних карток. 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 07 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним  є рішення, ухвалене  судом відповідно до норм матеріального  права із дотриманням  норм  процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому  засіданні.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як убачається із матеріалів справи, 28.02.2014 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивачем у справі.
Звертаючись до суду банк зазначав, що ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між неюта банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
Задовольняючи позов АТ КБ «Приват банк» частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо самого виду договору (кредитний або будь-який інший), а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 28.02.2014 року, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам є необгрунтованими.  При цьому, суд першої інстанції вважав, що анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт укладання між сторонами кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення, однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, відповідно доч. 2 ст. 530 ЦК України  банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд  шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (тіла кредиту).
При перевірці наведених висновків суду першої інстанції у контексті доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що відповідно до укладеного з відповідачкою договору б/н від 28 лютого 2014 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
На підтвердження умов договору банк надав суду копію анкети-заяви  ОСОБА_1   від 28 лютого 2014 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Питання щодо обставин, які підлягають доказуванню, та достатності наданих суду доказів вирішується судом в ході підготовки справи до розгляду. Суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону вказаних питань не вирішував.
Тому під час апеляційного розгляду в порядку, визначеному ст. 367 ЦПК України, судом досліджено у якості нових доказів довідку АТ КБ «ПриватБанк» про надання кредитної карти  ОСОБА_1 , виписку по її рахунку  станом на 20.07.2020 року та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 (а.с.112-115).  
Згідно з відомостями довідки АТ КБ «ПриватБанк» про надання кредитних карток,  ОСОБА_1 було надано кредитну картку № НОМЕР_1 від 28 лютого 2014 року строком дії до жовтня 2017 року (а.с.115).
Згідно з відомостями виписки про рух коштів за період з серпня 2015 року до березня 2016 року  ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами та поповнювала кредитну картку № НОМЕР_2 (а.с.112-113).
При вирішенні спору суд першої інстанції не звернув уваги на відомості письмових доказів, зокрема, анкети-заяви від 28 лютого 2014 року (а.с.7), в ході їх оцінки, та дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.
Ураховуючи наведене, при вирішенні питання існування між сторонами договірних правовідносин у сфері кредитування до даних правовідносин слід застосовувати положення ст. 634 ЦК України.
Окрім того,  колегія суддів, з огляду на конкретний зміст даного договору приєднання та дату його укладення, а саме, лютий 2014 року, вважає, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом  ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17), які стосуються правовідносин, що виникли у 2011 році.
На підтвердження своїх вимог щодо стягнення заборгованості АТ КБ «Приват Банк» було надано розрахунок заборгованості  ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 28 лютого 2014 року станом на 31 березня 2019 року, відповідно до якого заборгованість відповідачки за кредитом складає 22 498,03 грн.
Розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Відомості указаного розрахунку узгоджуються з відомостями виписки по рахунку  ОСОБА_1   за період серпня 2015 року до березня 2016 року  (а.с.112-113). Даних на його спростування матеріали справи не містять.
Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивачазабезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, та у постанові   Верховного Суду від 06лютого 2019 року  у справі  №175/4753/15-ц.
Оскільки  строк кредитування за наданим відповідачці кредитом закінчився у жовтні 2017 року, вимоги банку про стягнення пені після жовтня 2017 року (закінчення строку кредитування) є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Таким чином, підстав для стягнення заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання у розмірі 13 843,46 грн, пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у розмірі 1 700 грн, що нарахована банком за період з 01 листопада 2017 року до 31 березня 2019 року немає, а тому стягненню підлягає лише пеня, що нарахована за період з 01 червня 2015 року по 31 жовтня 2017 року у розмірі 3938,76 грн, де 2588,76 грн - пені за прострочене зобов`язання, 1350 грн  - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.
 
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «Приват банк»  заборгованості за договором кредиту № б/н від 28.02.2014 року, яка утворилась за період з 01.06.2015 року по  31.10.2017 року, у розмірі 6677,39 грн, з яких: 1468,28 грн - прострочене тіло кредиту, 2588,76 грн - пеня за прострочене зобов`язання, 1350 грн  - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн та 1 270,35 грн - штрафи (500 грн штрафу (фіксована частина) + 770,35 грн штрафу (процентна складова).  
За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
За таких підстав, колегія суддів доходить висновку про те що, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про чаткове задоволення позову, а відтак апеляційна скарга  Крилової О.Л. в інтересах АТ КБ«Приват банк» підлягає задоволенню частково.
При ухваленні нового рішення про задоволення позову відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 1424,90 грн на відшкодування понесених банком судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги за мінімальною ставкою (1 921 + 2 881,50 (а.с.31, 116).
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, суд,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства  Комерційний банк «Приват банк» задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2020 рокускасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства  Комерційний банк «Приват банк» (ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.02.2014  року у розмірі 6677,39 (шість тисяч шістсот сімдесят сім) грн 39 коп, з яких: 1468,28 грн - прострочене тіло кредиту, 2588,76 грн - пеня за прострочене зобов`язання, 1350 грн  - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 1 270,35 грн - штрафи  та судовий збір у розмірі 1424,90 (одна тисяча чотириста двадцять чртири) грн 90 коп, а всього 8102,29 (вісім тисяч сто дві) грн 29 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                                                                    Т.О. Невідома
 
Судді                                                                                               Д.Р. Гаращенко
 
                                                                                                          А.А. Пікуль