СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" жовтня 2020 р.                                                                             Справа № 905/480/20  
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді суддів За участю секретаря судового засідання: За участю представників сторін: від позивача:   від відповідача: 	Чернота Л. Ф. Гребенюк Н.В., Радіонова О. О. Телеснюк І.В.   Єфременко О.О. (адвокат) свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія КС №6537/10 від 23.03.2018р., довіреність №14-192 від 17.05.2019 р.  Вінтоняк Д.О. (адвокат) свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю СеріяДН №5041 від 25.04.2018 р., довіреність №29/01 від 26.03.2020	
розглянувши  апеляційну скаргу (вх.№1856Д/3)	 Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ 	
на рішення Господарського суду	 Донецької області 	
від	30.06.2020 року (повний текст рішення складено та підписано 06.07.2020 року)	
у справі за позовом  до   про 	№905/480/20 (суддя - Н. В. Величко) Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", м. Маріуполь, Донецька область стягнення 1 131 217,75 грн. 	
В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.  Київ 06.03.2020 звернулося до Господарського суду Донецької області з позовною заявою №14/4-1358-20 від 28.02.2020 року до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", м. Маріуполь, Донецька область про стягнення 1 131 217,75 грн., у тому числі: 963 000,33 грн. пені, 85 157,75 грн. 3% річних, 83  059,68 грн. інфляційних втрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання природного газу №3218/1718-КП-6 від 21.09.2017 року щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого газу за жовтень 2017 - липень 2018 року.
Ухвалою від 16.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 905/480/20; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 30.06.2020 року (повний текст рішення складено та підписано 06.07.2020 року) у справі №905/480/20 позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", м. Маріуполь, Донецька область на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ 85  157,75 грн. -3% річних, 83 059,68 грн. - інфляційних втрат, а також 2 523,27 грн. - витрат зі сплати судового збору.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
          Своє рішення про відмову у стягненні пені суд мотивував тим, що частина 2 статті 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» встановлює мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.
          У свою чергу суд першої інстанції, з посиланням на положення ст. 714 ЦК України, дійшов висновку про те, що  відповідач є підприємством - виконавцем (виробником) житлово - комунальних послуг та споживачем відповідних енергетичних ресурсів, щодо яких позивач є енергопостачальником, що постачає відповідачеві зазначені енергетичні ресурси до яких відноситься і спірний природний газ.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ 22.07.2020 року звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №39/5-591-20 від 22.07.2020 року, в якій просить суд поновити Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області від 30.06.2020 року у справі №905/480/20; прийняти апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення Господарського суду Донецької області від 30.06.2020 року у справі №905/480/20 до апеляційного провадження; скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 30.06.2020 року у справі №905/480/20 в частині відмови у стягненні пені в сумі 963 000,00 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ задовольнити, а саме: стягнути з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", м. Маріуполь, Донецька область пеню в сумі                   963   000,00 грн.; відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та позовної заяви.
Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не погоджується з оскаржуваним рішенням і вважає, що воно прийняте з порушенням норм матеріального права, Закону України  «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13.01.15 р., та процесуального, ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, права, без дослідження усіх істотних обставин справи, при недоведеності обставин цієї справи, які суд попередньої інстанції визнав встановленими.
          Позивач вважає, що суд першої інстанції неправомірно застосував норми Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» до спірних правовідносин.
          На думку апелянта, при розгляді справи та ухвалені оскаржуваного судового рішення Господарський суд Донецької області порушив приписи статей 73,74,77 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх обставин справи і їх сукупності, та ухвалив необґрунтоване рішення.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2020 року визначено колегію у складі: Чернота Л. Ф. - головуючий суддя (доповідач), судді: Гребенюк Н. В., Зубченко І. В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.08.2020 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.    Київ на рішення Господарського суду Донецької області від 30.06.2020 року у справі №905/480/20 залишено без руху та зобов`язано заявника усунути впродовж 10-ти днів з моменту отримання ухвали, встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки шляхом сплати 21 667,50 грн. судового збору за звернення з апеляційною скаргою.
20.08.2020 року (в межах встановленого процесуального строку) від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на поштову адресу суду надійшла заява №39/5-1195-20 від 18.08.2020 року про усунення недоліків з доданим оригіналом платіжного доручення №0000008330 від 11.08.2020 року про сплату судового збору на суму 21   667,65 грн.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Зубченко І.В., розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 року, на підставі доповідної записки головуючого судді Черноти Л. Ф., було призначено повторний автоматизований розподіл справи №905/480/20, яким визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Чернота Л. Ф., судді: Гребенюк Н. В., Радіонова О. О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення Господарського суду Донецької області від 30.06.2020 року у справі №905/480/20 та встановлено учасникам справи строк до 09.09.2020 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копій та доданих до нього документів іншим сторонам у справі.
03.09.2020 року до канцелярії суду від Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", м. Маріуполь, Донецька область надійшов відзив б/н від 02.09.2020 року на апеляційну скаргу, за змістом якого останнє просить суд апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ залишити без задоволення, рішення Господарського суду Донецької області від 30.06.2020 року у справі №905/480/20 - без змін.
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 року розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення Господарського суду Донецької області від 30.06.2020 року (повний текст рішення складено та підписано 06.07.2020 року) у справі №905/480/20 призначено на "15" жовтня 2020 р. о 14:00 год.  
Представник позивача (апелянта), в судовому засіданні 15.10.2020 року підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити. 
Представник відповідача підтримав вимоги, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 30.06.2020 року у справі №905/480/20 залишити без змін.
Судове засідання проводилось у режимі відеоконференцзв`язку з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення, розміщеного за посиланням vkz.court.gov.ua ("EаsyCon") у відповідності до вимог ст. ст. 197, 222 ГПК України. Складено протокол судового засідання у відповідності до вимог    ст. 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, встановлено наступне.
          Із матеріалів справи вбачається, 21.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник, позивач) та Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" (споживач, відповідач) було укладено договір постачання природного газу №3218/1718-КП-6 (а.с.10-19), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
          З умовами п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.
          Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1 цього договору, споживач визначає самостійно (п. 1.3. договору)
          У пункті 2.1 договору (в редакції Додаткової угоди № 3 від 18.05.2018 до договору постачання природного газу від 21.09.2017 №3218/1718-КП-6- а.с. 22) сторони обумовили, що постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 включно природний газ орієнтовним обсягом до 4503,24 тис.куб.м., в тому числі по місяцях: жовтень 2017 року - 35,844 тис.куб.м., листопад 2017 року - 685,521 тис.куб.м., грудень 2017 року -                          797,618 тис.куб.м., січень 2018 року - 1082,936 тис.куб.м., лютий 2018 року -                            974,039 тис.куб.м., березень 2018 року - 927 тис.куб.м. Постачальник передає споживачу з 01.04.2018 по 31.05.2018 включно природний газ орієнтовним обсягом до 242,426 тис.куб.м., в тому числі по місяцях: квітень - 222,426 тис.куб.м., травень - 20,0 тис.куб.м.
          Додатковою угодою № 4 від 07.06.2018 до договору - а.с. 23) сторони додали до пункту 2.1 договору абзац та визначили, що постачальник передає споживачу з 01.06.2018 по 31.07.2018 включно природний газ орієнтовним обсягом до 16 тис.куб.м., в тому числі по місяцях: червень 2018 року - 8 тис.куб.м., липень - 8 тис.куб.м.
          Допускається відхилення фактично переданих обсягів газу від планових обсягів, зазначених в п.2.1 цього договору. Узгодження обсягів газу, що передається по даному договору у відповідному місяці, підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі газу відповідно до розділу 3 даного договору. При цьому, споживач не позбавляється права на коригування за власною ініціативою планових обсягів газу, зазначених в пункті 2.1 цього договору, шляхом підписання додаткової угоди (п.2.3 договору).
          Постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на   газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ (п.3.1 договору). 
          Пунктом .3.7 договору сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
          Відповідно до пункту 4.1. Договору кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим       постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494, та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим       постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 р. №2493.
          Ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. На дату укладання договору ціна на природний газ становить 4 942,00 грн. за 1000 куб.м. (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України).           До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6.     У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін (п.5.1 договору).
          У відповідності до вимог  п.5.2 договору, ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 грн., крім того податок на додану вартість 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9 488,64 грн.
          Постачання природного газу споживачеві за ціною, визначеною в п.5.2 цього договору, здійснюється за умови: наявності у споживача відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених законодавством); виконання споживачем, на якого станом на 30.09.2015 поширювалася дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", обов`язку щодо відкриття рахунків із спеціальним режимом використання; дотримання вимог пункту 12 Положення , згідно п.5.3 договору.
          Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається з сум вартості місячних поставок природного газу (п.5.4 договору).
          У пункті 6.1 договору сторони обумовили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
          Під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим (п. 6.2 договору). 
          Згідно із п. 6.3 договору, оплата за природний газ здійснюється таким чином:
          1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року поширювалася дія       статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання";
          2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;
          3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року не поширювалась дія       статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання"       в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;
          4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором.
Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;
           5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.
          У разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.8.2 договору).
          Згідно з п.12.1 договору (в редакції Додаткової угоди № 4 від 07.06.2018 до договору постачання природного газу від 21.09.2017 №3218/1718-КП-6), цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 по 31.07.2018 включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
          Договір постачання природного газу   №3218/1718-КП-6 від 21.09.2017 та додаткові угоди до нього підписаний обома сторонами без розбіжностей та скріплений відбитками печаток обох підприємств.
          Вищевказаний договір та додаткові угоди до нього підписано представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.
          На виконання умов договору №3218/1718-КП-6 від 21.09.2017 позивачем та відповідачем було підписано наступні акти приймання-передачі природного газу:
           б/н від 31.10.2017 у жовтні 2017 року на суму 340.110,82 грн. з ПДВ (обсяг газу - 35844 тис.куб.м.);
          - б/н від 30.11.2017 у листопаді 2017 року на суму 6.504.661,98 грн. з ПДВ (обсяг газу - 685,521 тис.куб.м.);
          - б/н від 31.12.2017 у грудні 2017 року на суму 7.568.310,06 грн. з ПДВ (обсяг газу - 797,618 тис.куб.м.);
          - б/н від 31.01.2018 у січні 2018 року на суму 10.275.589,85 грн. з ПДВ (обсяг газу -1082,936 тис.куб.м.);
          - б/н від 28.02.2018 у лютому 2018 року на суму 9.242.305,42 грн. з ПДВ (обсяг газу -974,039 тис.куб.м.);
          - б/н від 31.03.2018 у березні 2018 року на суму 8.798.645,08 грн. з ПДВ (обсяг газу -927,282 тис.куб.м.);
          - б/н від 30.04.2018 у квітні 2018 року на суму 2.110.520,24 грн. з ПДВ (обсяг газу -222,426 тис.куб.м.);
          - б/н від 31.05.2018 у травні 2018 року на суму 56.770,54 грн. з ПДВ (обсяг газу - 5,983 тис.куб.м.);
          - б/н від 30.06.2018 у червні 2018 року на суму 22.042,12 грн. з ПДВ (обсяг газу - 2,323 тис.куб.м.);
          - б/н від 31.07.2018 у липні 2018 року на суму 4.526,08 грн. з ПДВ (обсяг газу - 0,477 тис.куб.м.);
          У зв`язку із тим, що відповідач встановлений договором обов`язок по оплаті отриманого газу у передбачений договором строк не виконав, позивач звернувся з позовною заявою про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.
          Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
          Відповідно до ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України. 
          Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
          Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
          За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
          Умовами п.6.1 договору сторони погодили, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.
          Таким чином, зобов`язання з оплати газу, мали бути виконані відповідачем наступним чином:
          - за поставкою у жовтні 2017 року на суму 340.110,82 грн. - 27.11.2017 включно (25.11.2017, 26.11.2017 - вихідні дні, ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);
          - за поставкою у листопаді 2017 року на суму 6.504.661,98 грн.   - 25.12.2017 включно;
          - за поставкою у грудні 2017 року на суму 7.568.310,06 грн. - 25.01.2018 включно;
          - за поставкою у січні 2018 року на суму 10.275.589,85 грн. - 26.02.2018 включно (25.02.2018 - вихідний день, ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);
          - за поставкою у лютому 2018 року на суму 9.242.305,42 грн. - 26.03.2018 включно (25.03.2018 - вихідний день, ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);
          - за поставкою у березні 2018 року на суму 8.798.645,08 грн. - 25.04.2018 включно;
          - за поставкою у квітні 2018 року на суму 2.110.520,24 грн. - 25.05.2018 включно;
          - за поставкою у травні 2018 року на суму 56.770,54 грн. - 25.06.2018 включно;
          - за поставкою у червні 2018 року на суму 22.042,12 грн. - 25.07.2018 включно;
          - за поставкою у липні 2018 року на суму 4.526,08 грн. - 27.08.2018 включно (25.08.2018, 26.08.2018 - вихідні дні, ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України).
          У даному випадку, матеріалами справи підтверджується, що відповідач перерахував на користь позивача грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за договором №3218/1718-КП-6 від 21.09.2017 (відомості, які містяться у довідці "Сальдо, Предприятие «Маріпольтепломережа ККП» з 01.10.2017 по 30.11.2019 - а.с. 38 з порушенням встановлених договором строків.   Доні обставини відповідачем не оспорюються.
          Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання   (неналежне виконання), згідно ст. 610 Цивільного кодексу України.
          За приписами ст. 611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов`язання настають   правові   наслідки, встановлені договором або законом.
          Аналогічні положення закріплені і в ст. ст. 216, 217 Господарського кодексу України.                     При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов`язань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.
          В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. 
          Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.1, ч. 3 ст.549 Цивільного кодексу України).
          Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).
          Статтею 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
          Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
          За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки. 
          Як вищезазначено, згідно п. 8.2. договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. договору цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. 
          Позивачем заявлено до стягнення 963 000,33 грн. пені за загальний період з 28.11.2017 по 31.08.2018 за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати природного газу, отриманого у жовтні 2017 - липні 2018 року.
          Судова колегія апеляційної інстанції  вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного  висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог про стягнення пені у сумі 963  000,00 грн. за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати природного газу, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення  антитерористичної операції, а позивач є постачальником енергоресурсу,а тому до спірних правовідносин застосовується мораторій на нарахування пені.
          Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VIII від 13.01.2015 р., на час, визначений у статті 1 цього Закону, встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальнихпослуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції. Вказаний закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 07.02.2015. 
          За даною справою нарахування пені позивачем здійснено за період з 28.11.2017 р. до 30.08.2018 р.
          Виходячи зі змісту приписів наведеного нормативно-правового акту, можливість застосування його до спірних правовідносин вимагає дотримання наступних умов: наявність визначеного законом кола суб`єктів такого спеціального права (енергопостачальні компанії та підприємства - виконавці/виробники житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції), існування між ними договірних відносин з постачання енергетичних ресурсів.
          В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно наділив позивача статусом «енергопостачальної компанії», оскільки позивач не був і не є таким суб`єктом, а отже до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VIII від          13.01.2015 р.
          Судова колегія не погоджується з вищенаведеними твердженнями позивача, з огляду на те, що згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» від 25.07.2012 №705 гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. м3, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.
          Пунктом  5 Статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 р. №1044, встановлено, що метою діяльності компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку. 
          Предметом діяльності компанії є, зокрема, постачання природного газу, газу вугільних родовищ, постачання нафти, скрапленого газу та газового конденсату (п. 6 вказаного Статуту).
          Закон України «Про енергозбереження» закріплює, що паливно-енергетичні ресурси - це сукупність усіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві. Тобто природний газ - як матеріальний об`єкт - різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів, що зокрема підтверджується також змістом Постанови КМУ №699 від 02.09.1993 р. «Про заходи щодо ефективного використання газу та інших паливно- енергетичних ресурсів в народному господарстві».
          Крім того, відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VІІІ від 03.11.2016 р. спожиті енергоносії - спожиті природний газ, електрична енергія, тобто до переліку енергоносіїв включено природний газ.
          Таким чином, для віднесення суб`єкта до «енергопостачальної компанії» в розумінні ст. 2 Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015 такий суб`єкт має здійснювати поставку енергоресурсів виконавцям/виробникам житлово-комунальних послуг для надання послуг в районі проведення антитерористичної операції. 
          Враховуючи, що природний газ є енергетичним ресурсом, гарантованим постачальником якого є підприємство позивача, тому, АТ «НАК «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією. Аналогічна позиція викладена Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.01.2019 р. у справі №913/66/18, а тому доводи заявника апеляційної скарги, що він не є енергопостачальною компанією, спростовуються висновками Верховного Суду у вказаній вище справі.
          Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
          В свою чергу, ККП «Маріупольтепломережа» є виробником і виконавцем житлово-комунальних послуг, єдиним централізованим постачальником тепла у м. Маріуполі,  основним видом діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, а місцезнаходженням відповідача є м. Маріуполь Донецької області який віднесено до зони проведення АТО, що є загальновідомою інформацією.
          Матеріалами справи підтверджено, що відповідач - ККП Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» знаходиться та здійснює свою господарську діяльність в                      м. Маріуполі, в якому починаючи з 2014 року проводилась антитерористична операція (АТО) та даний час триває операція об`єднаних сил (ООС). 
          Згідно з п. 2.1 Статуту ККП Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», метою діяльності відповідача є надання послуг з теплопостачання (централізованого опалення), централізованого гарячого водопостачання.
          Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано встановив, що                                                   ККП «Маріупольтепломережа» споживало природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.
          З урахуванням того, що відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що                АТ «НАК «Нафтогаз України» є постачальником енергоресурсу, положення ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання умов договору постачання природного газу № 3218/1718-КП-6 від 21.09.2017 р.           Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд у постанові від 23.10.2019 р. по справі №905/44/19, постановах від 17.10.2019 р. по справах №905/1310/18 та   №905/1811/18. Також, наявні судові рішення у справі №905/96/16, № 905/79/16, №905/1045/19 та №905/21/19 про відмову у стягненні пені з ККП «Маріупольтепломережа» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» з підстав викладених вище.
          Стосовно посилання позивача в апеляційній скарзі  на постанову Верховного суду від 16.10.2018 р. по справі №913/65/18 судова колегія апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
          Рішенням господарського суду Луганської області по справі №913/65/18 від 08.07.2019 р., залишеним без змін Постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 р., з урахуванням позиції Верховного суду, зокрема висновків постанови у справі №913/66/18 від 18.01.2018, встановлено, що АТ «НАК «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, суд дійшов висновку про встановлення мораторію на стягнення пені протягом спірного періоду, а тому відсутність підстав для її стягнення. Таким чином, приписи ч. 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» № 85-VIII від 13.01.2015 р. поширюють свою дію на правовідносини сторін у справі № 905/480/20 , у зв`язку із чим, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що нарахування пені за спірним договором у справі №905/480/20 не повинно здійснюватися, оскільки діє мораторій на стягнення пені.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому  приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального  і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги - без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 30.06.2020 року  у справі №905/480/20- без змін.
Витрати по сплаті судового збору  розподіляються у відповідності до вимог статті     129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ на рішення господарського суду Донецької області від 30.06.2020 року  у справі №905/480/20 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Донецької області від 30.06.2020 року  у справі №905/480/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
У судовому засіданні 15.10.2020 р. оголошено вступну та резолютивну частину.
Повний текст постанови складено та підписано 19.10.2020 р.                       

Головуючий суддя                                                                    Л.Ф. Чернота

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           О.О. Радіонова