ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 460/3753/19 пров. № А/857/10039/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Копанишин Х.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року, головуючий суддя – Махаринець Д.Є., ухвалене у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Рівненській області, третя особа – Військова частина НОМЕР_1 , про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-
                                                    В С Т А Н О В И В:
В грудні 2019 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління СБУ в Рівненській області, третя особа – ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправними дії Управління Служби безпеки України в Рівненській області по скасуванню наданого допуску до державної таємниці за формою 1 (згідно розпорядження начальника Управління Служби безпеки України в Рівненській області від 04 березня 2019 року №29д та листа начальника Управління Служби безпеки України в Рівненській області від 04 березня 2019 року №21/878 дск) та відмову у наданні допуску до державної таємниці (вихідний №21/4380 дек від 10 жовтня 2019 року) та зобов`язати Управління Служби безпеки України в Рівненській області вчинити дії – надати допуск до державної таємниці за відповідною формою з моменту отримання документів про це від управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо надання допуску до державної таємниці за відповідною формою за вихідним №501/1528 дск від 10.09.19 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що будь-яких порушень, що могли б стати підставою відмови у наданні йому допуску до державної таємниці він не допускав. Під час виконання обов`язків за посадою втрат МНСІ та розголошення інформації, пов`язаної з державною таємницею з його боку та підлеглого особового складу військової частини не було. У військовій частині утворені і діють режимно-секретні органи.  
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що помилковими є висновки суду про те, що він на протязі останнього часу не вживав заходів щодо забезпечення контролю за станом державної таємниці, оскільки жодних документів та тверджень в обґрунтування цієї обставини не існує .
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали подану апеляційну скаргу, вважають оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримали доводи, зазначені у апеляційній скарзі.
Представники відповідача та третьої особи заперечили проти апеляційної скарги, вважають оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників сторін та третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі п.3.4 Інструкції про порядок надання, переоформлення та скасування допуску громадянам до державної таємниці, затвердженої наказом СБ України від 04.07.2014 року № 365/ДСК (далі - Інструкція № 365/ДСК), уповноваженими особами відділу охорони державної таємниці УСБУ в Рівненській області підготовлено висновок про скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці за формою 1 від 04.03.2019 року № 21/874дск, що затверджений начальником Управління СБ України в Рівненській області.
На підставі зазначеного висновку, відповідно до вимог ст.ст.23, 26 Закону № 3855-ХІІ, п.81 Порядку, п.3.8 Інструкції № 365/ДСК, розпорядженням начальника УСБУ в Рівненській області від 04.03.2019 року № 29д ОСОБА_1 скасовано допуск до державної таємниці за формою 1, що надавався йому на посаді начальника 233 загальновійськового полігону (командира військової частини НОМЕР_2 ).
У зв`язку із прийняттям такого рішення, на виконання вимог п.81 Порядку, УСБУ в Рівненській області надіслано повідомлення на адресу військової частини НОМЕР_2 (від 04.03.2019 № 21/878дск) та управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (від 04.03.2019 № 21/880дск) із зазначенням причин і підстав для скасування допуску до державної таємниці за формою 1 ОСОБА_1 
07 березня 2019 року на адресу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » надійшло повідомлення з управління Служби безпеки України в Рівненській області від 04.03.2019 року з вих. №21/880дск про скасування допуску до державної таємниці ОСОБА_1 згідно розпорядження УСБУ в Рівненській області від 04.03.2019 року №29д.
Згідно Висновку про скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці (для службового користування) від 04.03.2019 року уповноваженими особами відповідача встановлено, що за результатами проведеної спеціальної експертизи наявності умов, необхідних для провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, в/ч НОМЕР_2 (акт від 06.09.2017 року № 21/2459дск), комісією УСБУ в Рівненській області виявлено загрози витоку секретної інформації, втрати МНСІ та вихід їх з-під контролю (порушення вимог ст.ст.5, 21, 37 Закону та пп. 35, 36, 49, 54, 92, 98, 99, 100, 114, 122, 153, 154, 160, 161, 166, 208, 211, 212, 216, 217, 220, 233, 239, 247, 253, 255, 349-359, 373-375, 402, 415-418, 434-436, 438, 448, 456, 469, 482, 714, 734-740, 746, 759, 760 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року №939 (далі - Порядок).
Керуючись вимогами ст.20 Закону та пп.15, 23 Порядку, в/ч НОМЕР_2 зупинено до 10.09.2017 року дію спеціального дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею. Крім того у зв`язку із відсутністю умов для провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, відповідно до вимог ст.20 Закону та п.19 Порядку у вересні 2017 р. відмовлено в/ч НОМЕР_2 у переоформленні спеціального дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею.
У зв`язку із виявленими під час заходів офіційного контролю загрозами стосовно полковника ОСОБА_1 складено протокол №15 від 06.10.2017 року про адміністративне правопорушення за ч. 1 п. 6 ст. 212-2 КУпАП «незабезпечення контролю за охороною державної таємниці». Рішенням Костопільського районного суду від 21.12.2017 року встановлено, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ст. 212-2 КУпАП, однак на момент розгляду сплинули строки притягнення до адмінвідповідальності, передбачені ст.38 КУпАП.
За результатами службового розслідування (наказ командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 18.11.2017 року № 593дск) встановлено, що порушення вимог режиму секретності допущенні у зв`язку з послабленням полковником ОСОБА_1 відповідного контролю за забезпеченням охорони державної таємниці у підпорядкованій частині. За неналежне виконання службових обов`язків, невиконання вимог ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п.3 Порядку № 939, полковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «Догана».
Крім цього при розгляді документальних матеріалів, що надходили в УСБУ в Рівненській області для оформлення військовослужбовцям в/ч НОМЕР_2 допуску до державної таємниці (після надання спецдозволу від 27.07.2018 року), внаслідок відсутності контролю за станом ОДТ у в/ч НОМЕР_2 командиром полковником ОСОБА_1 встановлені численні порушення вимог п.49 Порядку, в частині оформлення протягом 40 днів з дня призначення громадянина на посаду, яку включено до номенклатури посад допуску до державної таємниці та проведення його перевірки у зв`язку з таким допуском. У зв`язку із зазначеним, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 23 Закону, за період з 21.09.2018 року по т.ч. відмовлено у наданні допуску до державної таємниці всього 13 військовослужбовцям за фактом надання недостовірної інформації (наявності паспорту громадянина України для виїзду закордон, зареєстрованих профілів у соціальних мережах Інтернету «Вконтакте», «Однокласники» (питання №№ 29, 26 Переліку). У зв`язку із недотриманням вимог п.п.54, 56 Порядку, на доопрацювання повернуто 39 матеріалів щодо оформлення громадянину допуску до державної таємниці.
Виявлені факти перебування військовослужбовців на посадах, включених до номенклатури посад, без оформлення допуску до державної таємниці у встановлені законодавством терміни, що створює загрози витоку секретної інформації (методичні рекомендації ДОДТЛ СБУ від 13.06.2018 року № 26/5/2-8842дск).
На виконання вимог пункту 84 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року №939 (далі - Порядок 939), 12.03.2019 року тимчасово виконуючим обов`язки командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » полковником ОСОБА_2 здійснено повідомлення полковника ОСОБА_1 про даний факт. Вказане підтверджується повідомленням військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2019 року з вих. №501/851, відповідно до якого, полковник ОСОБА_1 12 березня 2019 року ознайомився з зазначеним повідомленням, про що свідчить власноручно поставлений ним підпис, зазначене також не заперечується позивачем.
Для виконання вимог пунктів 46, 66, 68, 73 Порядку 939, управлінням оперативного командуванням «Захід» направлено на адресу УСБУ в Рівненській області документальні матеріали (від 10.09.2019 року вих. №501/1528дск) щодо надання ОСОБА_1 допуску до державної таємниці на посаді начальника 233 загальновійськового полігону (командира військової частини НОМЕР_2 ).
Уповноваженими особами відділу охорони державної таємниці УСБУ в Рівненській області підготовлено висновок про відмову в наданні ОСОБА_1 допуску до державної таємниці за формою 1 за №21/874дск, що затверджений начальником Управління СБ України в Рівненській області 10.10.2019 року та на виконання вимог пункту 60 Порядку №939, Управління СБ України в Рівненській області надіслано на адресу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » повідомлення від 10.10.2019 року №21/4380дск із зазначенням причин і підстав для відмови у наданні ОСОБА_1 допуску до державної таємниці.
Згідно долучено до матеріалів справи висновку від 10.10.2019 року, враховуючи обізнаність командира в/ч НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 із конкретними матеріальними носіями секретної інформації за період наявності в нього допуску до державної таємниці за формою 1 наданого розпорядженням УСБУ в Рівненській області від 08.02.2018 року №23д та конкретні задокументовані факти порушення громадянином обов`язків щодо збереження державної таємниці, яка довірялась раніше, керуючись п. 3 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну таємницю» уповноваженими особами відповідача вирішено відмовити у наданні допуску до державної таємниці позивачу.
Про таку відмову у наданні допуску до державної таємниці 21.10.2019 року тимчасово виконуючим обов`язки помічника командувача військ - начальника управління охорони державної таємниці та захисту інформації управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » підполковником ОСОБА_3 повідомлено ОСОБА_1 , про що той поставив власноручно підпис у бланку повідомлення.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що начальник 233 загальновійськового полігону ОСОБА_1 , як керівник установи, тривалий час не вживав заходи щодо забезпечення контролю за станом охорони державної таємниці у військовій частині НОМЕР_2 , чим допустив порушення вимог ст.ст.5, 37 Закону №3855-ХІІ, а отже створив загрозу витоку секретної інформації.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Закон України «Про державну таємницю» (Закон №3855-ХІІ) регулює суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України.
Як встановлено статтею 1 Закону №3855-ХІІ державна таємниця  - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.
Доступ до державної таємниці - надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень.
Охорона державної таємниці - комплекс організаційно-правових, інженерно-технічних, криптографічних та оперативно-розшукових заходів, спрямованих на запобігання розголошенню секретної інформації та втратам її матеріальних носіїв.
У відповідності до статті 5 Закону №3855-ХІІ спеціально уповноваженим державним органом у сфері забезпечення охорони державної таємниці є Служба безпеки України.
Забезпечення охорони державної таємниці відповідно до вимог режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, діяльність яких пов`язана з державною таємницею, покладається на керівників зазначених органів, підприємств, установ і організацій.
Згідно із ст. 37 Закону №3855-ХІІ служба безпеки України має право контролювати стан охорони державної таємниці в усіх державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, а також у зв`язку з виконанням цих повноважень одержувати безоплатно від них інформацію з питань забезпечення охорони державної таємниці. Висновки Служби безпеки України, викладені в актах офіційних перевірок за результатами контролю стану охорони державної таємниці, є обов`язковими для виконання посадовими особами підприємств, установ та організацій незалежно від їх форм власності.
Пунктом 3 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939 (Порядок №939) передбачено, що керівник підприємства, установи, організації зобов`язаний бути обізнаним з вимогами законодавства у сфері державної таємниці, із станом справ у структурних підрозділах, своєчасно вживати заходів для забезпечення режиму секретності, здійснювати постійний контроль за охороною державної таємниці на підприємстві, в установі, організації.
Статтею 26 Закону №3855-ХІІ встановлено, що скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.
У відповідності до ст. 23 Закону №3855-ХІІ у наданні допуску до державної таємниці може бути відмовлено також у разі, зокрема, невиконання громадянином обов`язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше.
Також, згідно із п.п. 80-82 Порядку №939 скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органом СБ України за місцем провадження громадянином діяльності, пов`язаної з державною таємницею, у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених ст. 23 Закону № 3855-ХІІ
У разі виявлення органом СБ України обставин, передбачених ст.23 Закону України 3855-ХІІ, рішення про скасування громадянинові допуску до державної таємниці приймається у формі наказу або розпорядження органу СБ України, про що керівнику підприємства, установи, організації надсилається повідомлень із зазначенням причин і підстав для скасування.
Громадянин вважається таким, якому скасовано допуск до державої таємниці, з дати видання наказу або розпорядження органу СБ України про його скасування.
Закон №3855-ХІІ не містить строки для прийняття органом СЗ України рішення про скасування громадянину допуску до державної таємниці, а лише визначає наявність обставин для такого скасування. Отож у будь-який час після виявлення обставин, передбачених ст.23 цього Закону, орган СБ Україні має право прийняти рішення про скасування громадянину допуску до державної таємниці.
Колегія суддів звертає увагу на те, що скасування громадянину допуску до державної таємниці як захід запобігання вчинення ним порушень вимог законодавства у сфері охорони державної таємниці доцільно застосовувати, коли вже профілактичні, дисциплінарні та інші заходи адміністративного впливу (проведення профілактичних бесід, накладення дисциплінарних стягнень, притягнення до адміністративної відповідальності за порушення передбачено ст.212-2 КУпАП України) не досягли своєї мети.
Судом встановлено, що за результатами розгляду документальних матеріалів, які наявні в УСБУ в Рівненській області, начальник 233 загальновійськового полігону (командир військової частини НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 як керівник установи на протязі тривалого часу не вживав заходів щодо забезпечення контролю за станом охорони державної таємниці у військовій частині НОМЕР_2 , допустив порушення вимог ст.ст. 5, 37 Закону № 3855-ХІІ, чим створив загрози витоку секретної інформації.
Відповідно до Висновку про скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці (для службового користування) від 04.03.2019 року уповноваженими особами відповідача встановлено, що за результатами проведеної спеціальної експертизи наявності умов, необхідних для провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, в/ч НОМЕР_2 (акт від 06.09.2017 року № 21/2459дск), комісією УСБУ в Рівненській області виявлено загрози витоку секретної інформації, втрати МНСІ та вихід їх з-під контролю (порушення вимог ст.ст.5, 21, 37 Закону та пп. 35, 36, 49, 54, 92, 98, 99, 100, 114, 122, 153, 154, 160, 161, 166, 208, 211, 212, 216, 217, 220, 233, 239, 247, 253, 255, 349-359, 373-375, 402, 415-418, 434-436, 438, 448, 456, 469, 482, 714, 734-740, 746, 759, 760 Порядку).
Службовим розслідуванням (наказ командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 18.11.2017 року №593дск) встановлено порушення вимог режиму секретності допущенні у зв`язку з послабленням полковником ОСОБА_1 відповідного контролю за забезпеченням охорони державної таємниці у підпорядкованій частині. За неналежне виконання службових обов`язків, невиконання вимог ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 3 Порядку №939, полковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «Догана».
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 21.12.2017 року встановлено, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ст.212-2 КУпАП, однак на момент розгляду сплинули строки притягнення до адмінвідповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП.
При розгляді документальних матеріалів, що надходили в УСБУ в Рівненській області для оформлення військовослужбовцям в/ч НОМЕР_2 допуску до державної до державної таємниці (після надання спецдозволу від 27.07.2018 року), внаслідок відсутності контролю за станом ОДТ у в/ч НОМЕР_2 командиром полковником ОСОБА_1 встановлені численні порушення вимог п. 49 Порядку, в частині оформлення протягом 40 днів з дня призначення громадянина на посаду, яку включено до номенклатури посад допуску до державної таємниці та проведення його перевірки у зв`язку з таким допуском. У зв`язку із зазначеним, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 23 Закону, за період з 21.09.2018 року по т.ч. відмовлено у наданні допуску до державної таємниці всього 13 військовослужбовцям за фактом надання недостовірної інформації (наявності паспорту громадянина України для виїзду закордон, зареєстрованих профілів у соціальних мережах Інтернету «Вконтакте», «Однокласники» (питання №№ 29, 26 Переліку). У зв`язку із недотриманням вимог п.п.54, 56 Порядку, на доопрацювання повернуто 39 матеріалів щодо оформлення громадянину допуску до державної таємниці.
Виявлені факти перебування військовослужбовців на посадах, включених до номенклатури посад, без оформлення допуску до державної таємниці у встановлені законодавством терміни, що створює загрози витоку секретної інформації (методичні рекомендації ДОДТЛ СБУ від 13.06.2018 року № 26/5/2-8842дск).
З урахуванням усіх наведених обставин справи та норм чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що начальник 233 загальновійськового полігону (військова частина НОМЕР_2 ) полковник ОСОБА_1 , як керівник установи, на протязі тривалого часу не вживав заходів щодо забезпечення контролю за станом охорони державної таємниці у підпорядкованій військовій частині, допустив порушення вимог ст.ст. 5, 37 Закону України «Про державну таємницю», чим створив загрози витоку секретної інформації.
Таким чином, дії Управління Служби безпеки України в Рівненській області по скасуванню наданого допуску до державної таємниці за формою 1, згідно розпорядження начальника Управління Служби безпеки України в Рівненській області від 04 березня 2019 року №29д є правомірними та обґрунтованими.
Також, як вже зазначалось вище, ст. 23 Закону №3855-ХІІ передбачено, що у наданні допуску до державної таємниці може бути відмовлено також у разі, зокрема, невиконання громадянином обов`язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше.
Оскільки розпорядженням начальника Управління Служби безпеки України в Рівненській області від 04 березня 2019 року №29д скасувано наданий допуск до державної таємниці ОСОБА_1 то відповідачем правомірно відмовлено в наданні останньому допуску до державної таємниці.
Нормами чинного законодавства не передбачено можливості надання громадянину допуску до державної таємниці після його скасування, у зв`язку з неможливістю усунення громадянином обставин, що стали підставою для такого скасування.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" (Cantoni v. France" № 17862/91), у справі "Вєренцов проти України"№ 20372/11).
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
">Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
                                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі №460/3753/19 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	

Повний текст постанови складено 30.10.2020 року.