ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/2016/20                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 листопада 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                                                                 Бєлової Л.В.
суддів:                                                                                                     Аліменка В.О.,
                                                               Безименної Н.В.   

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року (повний текст виготовлено 02 вересня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 27.02.2020 «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та передачі у власність земельної ділянки» № 25-3027/14-20-сг, яким відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, розмір земельної ділянки 2,0000га, кадастровий номер 7422086500:33:140:0013, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства та передачі цієї земельної ділянки у власність;
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність площею 2 га кадастровий номер 7422086500:33:140:0013 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та передачі цієї земельної ділянки у власність, яка розташована на території Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області та видати новий наказ яким затвердити документацію із землеустрою та передати ОСОБА_1 безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером 7422086500:33:140:0013, площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 15.04.2020 «Про відмову у внесенні змін до договору оренди земельної ділянки» № 25- 6981/14-20-сг, яким відмовлено ОСОБА_1 у внесенні змін до договору оренди землі №297/57-18- ДО, укладеного 30.08.2018 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1 , зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.09.2018      за № 27789996, загальною площею 25,8382 га, в тому числі пасовищ - 7,5717 га, багаторічних насаджень - 18,1282 га та під господарським шляхом та прогонами - 0,1383 га (кадастровий номер 7422086500:33:140:0001), із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, розташованої на території Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, право оренди якої набуто за результатами земельних торгів, в частині зменшення площі земельної ділянки;
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03 березня 2020 року про внесення змін до договору оренди земельної ділянки №297/57-18-ДО, укладеного 30.08.2018 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1 , зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.09.2018 за № 27789996, загальною площею 25,8382 га, кадастровий номер 7422086500:33:140:0001, а також припинити право користування земельною ділянкою кадастровий номер 7422086500:33:140:0001, право оренди якої набуто за результатами земельних торгів та скласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки №297/57-18-ДО, укладеного 30.08.2018 між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1 , зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.09.2018 за № 27789996, у зв`язку з виділенням з земельної ділянки, кадастровий номер 7422086500:33:140:0001 декількох земельних ділянок з метою відведення їх у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, присвоєнням цим земельним ділянкам кадастрових номерів, та у зв`язку з цим відсутності в реєстрі земельної ділянки з номером 7422086500:33:140:0001.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. 
Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що за умови надання нотаріально засвідченої згоди орендаря пронезаперечення виділення у власність земельної ділянки, відповідач не мав правових підстав відмовляти у затвердженні розробленої документації. 
Щодо відмови відповідача у внесенні змін до договору оренди землі, позивач вказує, що можливість зміни умов договору оренди землі передбачена самим договором, в той час як обставина щодо наявності нових кадастрових номерів орендованої земельної ділянки і передбачає необхідність перегляду умов договору оренди, складання додаткової угоди до нього. 
09 листопада 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, в якому відповідач повністю підтримує позицію суду першої інстанції. 
Також, 09 листопада 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю додаткового часу для написання відгуку на відзив. 
З приводу вищевказаного клопотання колегія суддів зазначає, що процесуальним законодавством не передбачено обов`язкової наявності в матеріалах справи відповіді на відзив на стадії апеляційного розгляду справи. 
При цьому, положення   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відкладення розгляду справи спричинить невиправдане порушення процесуального строку її розгляду. 
При цьому, суд апеляційної інстанції обмежений процесуальним строком для розгляду справи. Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи 
Відповідно до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.08.2018 року між Головним управлінням і ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 7422086500:33:140:0001, площею 25,8382 га, цільове призначення земельної ділянки: для ведення фермерського господарства.
09.10.2019 року до Головного управління звернувся ОСОБА_1 із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га на території Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області.
До даної заяви було додано графічні матеріали з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки та нотаріально завірена копія листа орендаря земельної ділянки ( ОСОБА_1 ) про погодження відведення земельної ділянки у власність фізичним особам згідно з переліком, в тому числі собі - ОСОБА_1 .
Наказом Головного управління від 07.11.2019 №25-8717/14-19-сг надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення відповідного проекту землеустрою згідно його заяви.
У лютому 2020 року надійшло клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність заявникові земельної ділянки з кадастровим номером 7422086500:33:140:0013, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства на території Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області.
Наказом Головного управління від 27.02.2020 №25-3027/14-20-сг відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні відповідного проекту землеустрою.
Підставою такої відмови було вказано, що користувачем не припинено право користування цією земельною ділянкою. Тобто на момент звернення ОСОБА_1 з клопотанням про передачу у власність земельної ділянки з кадастровим номером 7422086500:33:140:0013 не було припинено право користування на земельну ділянку, за рахунок якої було сформовано дану земельну ділянку, а саме: на земельну ділянку з кадастровим номером 7422086500:33:140:0001. Право володіння та користування земельною ділянкою з кадастровим номером 7422086500:33:140:0001 було передано ОСОБА_1 за договором оренди від 30.08.2018 року, і це право не було припинено станом на 27.02.2020 року.
03.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою з кадастровим номером 7422086500:33:140:0001 та складання додаткової угоди до договору оренди зі зміною площі.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 15.04.2020 «Про відмову у внесенні змін до договору оренди земельної ділянки» № 25- 6981/14-20-сг, ОСОБА_1 було відмовлено у внесенні змін до договору оренди землі №297/57-18- ДО, укладеного 30.08.2018 між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1 з таких підстав: умовами зазначеного договору оренди не передбачено можливості припинення права оренди на частину земельної ділянки.
Вважаючи накази відповідача про відмову у затвердженні проекту землеустрою та про відмову у внесенні змін до договору оренди земельної ділянки протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що без припинення права користування цією земельною ділянкою не можливо зареєструвати право власності за цією ж особою - особа одночасно не може бути орендарем і власником однієї земельної ділянки.
Щодо позовних вимог про скасування наказу Головного управління від 15.04.2020 №25- 6981/14-20-сг «Про відмову у внесенні змін до договору оренди земельної ділянки», суд першої інстанції вказав, що у даних спірних правовідносинах, відповідач виступає   як орендодавець конкретної земельної ділянки, тобто є стороною цивільно-правової угоди, і як сторона договірних відносин, має право на свій розсуд вирішувати питання щодо дострокового припинення дії таких відносин. Тобто питання щодо надання згоди на дострокове припинення договору оренди земельної ділянки відноситься до дискреційних повноважень позивача.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 27.02.2020 № 25-3027/14-20-сг, яким відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, розмір земельної ділянки 2,0000га, кадастровий номер 7422086500:33:140:0013, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства та передачі цієї земельної ділянки у власність та зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 та видати новий наказ, яким затвердити документацію із землеустрою та передати ОСОБА_1 безоплатно у власність відповідну земельну ділянку, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне. 
Так, предметом спору в цій частині позовних вимог є правомірність відмови щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зважаючи на те, що земельна ділянка, яку позивач просив передати йому у власність, входить до складу земельної ділянки, яка перебуває в оренді у самого ж ОСОБА_1 .
Відмовляючи в позові в цій частині, суд першої інстанції дійшов висновку, що право оренди ОСОБА_1 на користування земельною ділянкою не припинено у встановленому законом порядку, тому ділянка не може бути йому відведена у власність , а відмова щодо затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки з цих підстав є правомірною.
Колегія суддів з такими висновками погоджується зважаючи на наступне.
Частиною тринадцятою статті   123   та частиною шостою статті   186-1 ЗК України   передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Відповідно до   статті 50 Закону України «Про землеустрій»   проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом) та письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду.
Рішення про затвердження проекту, як один з етапів процедури відведення земельної ділянки, є одночасно рішенням про передачу зазначеної земельної ділянку у власність чи у користування.
Водночас, згідно зі   статтею 116 Земельного кодексу України   земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
З системного аналізу положень   статті 186-1 ЗК України,   статті 50 Закону України «Про землеустрій»   у взаємозв`язку зі   статтею 116 ЗК України, свідчить про те, що письмова згоду землевласника (землекористувача), засвідчена нотаріально є лише необхідною частиною документації, що включається до проекту землеустрою. 
Проте передачі у власність чи користування підлягають земельні ділянки, що не обтяжені іншими речовими правами на неї, тобто є вільними.
Відтак, безпідставними є доводи апелянта про те, що ним було надано всі необхідні документи для затвердження проекту землеустрою, зокрема нотаріально засвідчена заява орендаря про надання згоди на передачу земельної ділянки у власність, тому причин для не затвердження проекту землеустрою, і як наслідок, передачі йому цієї ділянки немає.
Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необхідності припинення договору оренди у встановленому законом порядку та неможливості одночасно бути орендарем і власником однієї земельної ділянки.
З матеріалів справи вбачається, що спірним проектом землеустрою передбачено відведення земельної ділянки в розмірі 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок частини земель, які в свою чергу перебувають в оренді ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі від 30.08.2018 № 298/57-18-ДО.
Відповідно до пункту 3 договору оренди землі від 30.08.2018 року, цей договір укладено на 7 (сім) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору, повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Згідно з нотаріально завіреною заявою 07.10.2019 року, ОСОБА_1 як орендар земельної ділянки розміром 25,8382 га за кадастровим номером 7422086500:33:140:0001, не заперечує проти відведення земельних ділянок з цієї земельної ділянки у межах безоплатної приватизації на користь, зокрема, його ж самого - ОСОБА_1 .
В той же час, з матеріалів справи вбачається, а позивачем не заперечується, що незважаючи на зазначену заяву, станом на момент звернення до відповідача із заявою про затвердження документації із землеустрою. орендодавець договір оренди від 30.08.2018 року не розірвав, змін до нього не вніс, право користування земельною ділянкою та/або її частиною не припинив, орган державної реєстрації про таке припинення не повідомляв. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що припинення права користування орендованою земельною ділянкою не настає автоматично в силу добровільної відмови від права користування земельною ділянкою. Добровільна відмова є лише підставою для розірвання договору оренди та прийняття власником рішення про припинення права користування земельною ділянкою.
Отже, оскільки право оренди земельної ділянки ОСОБА_1 є дійсним, договір оренди не розірвано, не змінено в частині зміни об`єкту оренди, і та частина ділянки, яку хотів отримати позивач не є вільною,а перебуває в оренді, тому відповідач правомірно не погодив проект землеустрою.
Відповідна правова позиція в аналогічних правовідносинах була викладена в постанові Верховного Суду від 04 травня 2020 травня у справі № 816/1331/17. 
Частиною першою   статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»   передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Відповідно до частини п`ятої   статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частини шостої   статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»   висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до   статті 346 КАС   не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 27.02.2020 № 25-3027/14-20-сг, яким відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, розмір земельної ділянки 2,0000га, кадастровий номер 7422086500:33:140:0013, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства та передачі цієї земельної ділянки у власність та зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 та видати новий наказ, яким затвердити документацію із землеустрою та передати ОСОБА_1 безоплатно у власність відповідну земельну ділянку. 
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 15.04.2020 «Про відмову у внесенні змін до договору оренди земельної ділянки» № 25- 6981/14-20-сг, та зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 , припинити право користування земельною ділянкою кадастровий номер 7422086500:33:140:0001, право оренди якої набуто за результатами земельних торгів та скласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки №297/57-18-ДО, укладеного 30.08.2018 між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1 , зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.09.2018 за № 27789996, у зв`язку з виділенням з земельної ділянки, кадастровий номер 7422086500:33:140:0001 декількох земельних ділянок з метою відведення їх у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, присвоєнням цим земельним ділянкам кадастрових номерів, та у зв`язку з цим відсутності в реєстрі земельної ділянки з номером 7422086500:33:140:0001, колегія суддів зазначає наступне.
Відмовляючи у задоволенні вищенаведених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у даних спірних правовідносинах, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області виступає   як орендодавець конкретної земельної ділянки, тобто є стороною цивільно-правової угоди, і як сторона договірних відносин, має право на свій розсуд вирішувати питання щодо дострокового припинення дії таких відносин. Тобто питання щодо надання згоди на дострокове припинення договору оренди земельної ділянки відноситься до дискреційних повноважень позивача.
З таким висновокм суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись повністю з наступних підстав. 
Згідно зі   статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно із частиною першою   статті 2 КАС,   завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пункту 7 частини першої   статті 4 КАС,   суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої   статті 19 КАС   визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.
Відповідно до частини першої   статті 4 Цивільного процесуального кодексу України   (далі   -   ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі частини першої   статті 19 ЦПК   суди розглядають у порядкуцивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно з частинами першою та четвертою   статті 11 Цивільного кодексу України   (далі -   ЦК) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої   статті 16 ЦК   цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Земельний кодекс України   (далі -   ЗК) є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обов`язків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.
Так, відповідно до частин другої та третьої   статті 78 ЗК   право власності на землю набувається та реалізується на підставі   Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з частиною першою   статті 116 ЗК   громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
За   статтею 122 ЗК   вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями   83,   84 ЗК   набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Статтею 80 ЗК   установлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами в частині наведених вище позовних вимог виник з приводу внесення змін до договору оренди № 297/57-18-ДО, укладеного 30.08.2018 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1 , зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.09.2018 за № 27789996, припинення права користування відповідною земельною ділянкою та складання додаткової угоди до договору оренди даної земельної ділянки.
Отже, виник спір про цивільне право   щодо користування орендованою земельною ділянкою, учасниками якого є ОСОБА_1 як орендар та Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області як орендодавець, і подальше оспорювання права внесення змін до договору оренди, припинення права користування відповідною земельною ділянкою та складання додаткової угоди до договору оренди, не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства. 
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду   від 04 вересня 2019 року у справі № 819/1003/18, від 20 червня 2018 року у справі № 727/10968/17. 
При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Оскільки спір у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 15.04.2020 «Про відмову у внесенні змін до договору оренди земельної ділянки» № 25- 6981/14-20-сг, та зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 , припинити право користування земельною ділянкою кадастровий номер 7422086500:33:140:0001, право оренди якої набуто за результатами земельних торгів та скласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки №297/57-18-ДО, укладеного 30.08.2018 між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1 , зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.09.2018 за № 27789996, у зв`язку з виділенням з земельної ділянки, кадастровий номер 7422086500:33:140:0001 декількох земельних ділянок з метою відведення їх у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, присвоєнням цим земельним ділянкам кадастрових номерів, та у зв`язку з цим відсутності в реєстрі земельної ділянки з номером 7422086500:33:140:0001, не є публічно-правовим, то з урахуванням   змісту позовних вимог, характеру спірних правовідносин, та враховуючи суб`єктний склад учасників спору, колегія суддів вважає, що спір в цій частині позовних вимог має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.
Суд першої інстанції, відмовляючи у цій частині позовних вимог, хоч і вірно вказав, що у даних спірних правовідносинах Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області виступає   як орендодавець конкретної земельної ділянки, тобто є стороною цивільно-правової угоди, однак помилково не визначив належність розгляду такого спору за правилами цивільного судочинства та неможливість його розгляду судом адміністративної юрисдикції.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України      та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення частини позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, однак, в іншій частині позовних вимог провадження у цій справі підлягає закриттю. 
Згідно з положеннями   ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Пунктом 3 частини першої   статті 315 КАС України   визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до частини першої   статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України,   судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями   238,   240 цього   Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Згідно з пукнтом 1 частини першої   статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині, із закриттям провадження у справі у відповідній частині. 
Керуючись ст.   243,   315,   319,   322,   323 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року - задовольнити частково. 
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 15.04.2020 «Про відмову у внесенні змін до договору оренди земельної ділянки» № 25- 6981/14-20-сг, яким відмовлено ОСОБА_1 у внесенні змін до договору оренди землі №297/57-18- ДО, укладеного 30.08.2018 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1 , зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.09.2018      за № 27789996, загальною площею 25,8382 га, в тому числі пасовищ - 7,5717 га, багаторічних насаджень - 18,1282 га та під господарським шляхом та прогонами - 0,1383 га (кадастровий номер 7422086500:33:140:0001), із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, розташованої на території Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, право оренди якої набуто за результатами земельних торгів, в частині зменшення площі земельної ділянки та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03 березня 2020 року про внесення змін до договору оренди земельної ділянки №297/57-18-ДО, укладеного 30.08.2018 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1 , зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.09.2018 за № 27789996, загальною площею 25,8382 га, кадастровий номер 7422086500:33:140:0001, а також припинити право користування земельною ділянкою кадастровий номер 7422086500:33:140:0001, право оренди якої набуто за результатами земельних торгів та скласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки №297/57-18-ДО, укладеного 30.08.2018 між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1 , зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.09.2018 за № 27789996, у зв`язку з виділенням з земельної ділянки, кадастровий номер 7422086500:33:140:0001 декількох земельних ділянок з метою відведення їх у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, присвоєнням цим земельним ділянкам кадастрових номерів, та у зв`язку з цим відсутності в реєстрі земельної ділянки з номером 7422086500:33:140:0001, та прийняти в цій частині нову постанову, якою провадження у справі у цій частині позовних вимог - закрити. 
В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 09.11.2020.

Головуючий суддя                                                                                                           Л.В. Бєлова

Судді                                                                                                                                            В.О. Аліменко,

                                                                                                      Н.В. Безименна