ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6345/20 Справа № 185/8560/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гаврилова В.А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року         колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого - судді Демченко Е.Л.
                суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Менеджмент Інвестицій" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, -

в с т а н о в и л а:

       У жовтні 2017 року ТзОВ "Менеджмент Інвестицій" звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту. 
       Вказували, що 13 травня 2016 року між ТзОВ «Менеджмент Інвестицій» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №127-16/СК, відповідно до якого кредитодавець видав позичальнику кредит у розмірі 2 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 560 грн. у строк до 26 травня 2016 року. 
       Зазначали, що розмір процентної ставки 732,00% на рік або 2% на день. 15 червня 2016 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до вказаного договору, якою встановлено тип процентної ставки 3,66% на рік на період з 16 червня 2016 по 30 червня 2016, з 01 липня 2016 року до повернення кредиту - 732% на рік. 30 червня 2016 року між сторонами укладено додаткову угоду №2 до вказаного договору, якою встановлено тип процентної ставки 3,66% на рік на період з 30 червня 2016 року по 15 липня 2016 року, а з 16 липня 2016 року до повернення кредиту - 732% на рік. 15 липня 2016 року між сторонами укладено додаткову угоду №3 до вказаного договору, якою встановлено тип процентної ставки 3,66% на рік на період з 16 липня 2016 року по 31 липня 2016 року, а з 01 серпня 2016 року до повернення кредиту - 732% на рік.
       Вказували також на те, що у порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала. У зв`язку з чим, за кредитним договором станом на 25 вересня 2017 року заборгованість складає 5 766 грн.84 коп., яка складається з суми 1 790 грн.80 коп. - заборгованість по кредиту; заборгованість по відсотками - 1 грн.60 коп.; заборгованість по простроченим відсоткам - 3 752 грн.49 коп.; три відсотки від простроченої суми - 221 грн.95 коп.
       Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договором споживчого кредиту №127-16/СК від 13 травня 2016 року у розмірі 5 766 грн.84 коп. та складається з таких сум: заборгованість по кредиту 1 790 грн.80 коп.; заборгованість по відсоткам 1 грн.60 коп.; заборгованість по простроченим відсоткам 3 752 грн.49 коп.; 3% річних від простроченої суми 221 грн.95 коп. та стягнути з відповідача на їх користь судовий збір у розмірі 1 600 грн.
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року позов задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Менеджмент Інвестицій» заборгованість за договором споживчого кредиту у розмірі 5 766 грн.84 коп.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Менеджмент Інвестицій» судовий збір у розмірі 1 600 грн.
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що: після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, договір укладено строком на 14 днів до 26 травня 2016 року, з 27 травня 2016 року нарахування процентів позивачем є незаконним; сплачені відповідачем кошти позивач безпідставно зарахував в рахунок процентів за період з 27 травня 2016 року по 22 листопада 2016 року; позичальником всього сплачено за кредитним договором 3 060 грн., тобто виконані зобов`язання за договором від 13 травня 2016 року у повному обсязі; розрахунок позивача щодо розміру 3% річних є помилковим, оскільки 3% річних розраховані позивачем з заборгованості в розмірі 5 544 грн.89 коп., в яку включено тіло кредиту 1 790 грн.80 коп., нараховані проценти після строку кредитування 3 752 грн.49 коп., заборгованість по відсоткам 1 грн. 60 коп.
       ТзОВ "Менеджмент Інвестицій" надало відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення місцевого суду залишити без змін.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга  ОСОБА_1  на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 травня 2016 року між ТзОВ «Менеджмент Інвестицій» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №127-16/СК, відповідно до якого кредитодавець видав позичальнику кредит у розмірі 2 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 560 грн. у строк до 26 травня 2016 року. Розмір процентної ставки 732,00% на рік або 2% на день. 15 червня 2016 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до вказаного договору, якою встановлено тип процентної ставки 3,66% на рік на період з 16 червня 2016 року по 30 червня 2016 року, з 01 липня 2016 року до повернення кредиту - 732% на рік. 30 червня 2016 року між сторонами укладено додаткову угоду №2 до вказаного договору, якою встановлено тип процентної ставки 3,66% на рік на період з 30 червня 2016 року по 15 липня 2016 року, а з 16 липня 2016 року до повернення кредиту - 732% на рік. 15 липня 2016 року між сторонами укладено додаткову угоду №3 до вказаного договору, якою встановлено тип процентної ставки 3,66% на рік на період з 16 липня 2016 року по 31 липня 2016 року, а з 01 серпня 2016 року до повернення кредиту - 732% на рік.
       Відповідач кредитні кошти отримала, що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 13 травня 2016 року.
       В погашення заборгованості відповідач сплатила 3 060 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №PL117282 від 28 листопада 2016 року на суму 300 грн., № @PL375052 від 25 липня 2016 року на суму 300 грн., @2PL730012 від 29 червня 2016 року на суму 1 900 грн., @2PL433063 від 15 червня 2016 року на суму 560 грн.
       Розпорядженнями по ТзОВ «Менеджмент Інвестицій» від 15 червня 2016 року, 29 червня 2016 року, 25 липня 2016 року, 28 листопада 2016 року грошові кошти, які надійшли від відповідачки в рахунок погашення кредиту були зараховані в рахунок погашення штрафів, прострочених відсотків, відсотків за договором. Грошові кошти для погашення тіла кредиту не зараховувались.
       Судом першої інстанції також встановлено, що заборгованість згідно розрахунку позивача станом на 25 вересня 2017 року становить 5 766 грн. 84 коп., яка складається з заборгованості по кредиту - 1 790 грн.80 коп., заборгованість по відсотками - 1 грн.60 коп., заборгованість по простроченим відсоткам - 3 752 грн.49 коп., три відсотки від простроченої суми - 221 грн. 95 коп.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування процентів здійснено у відповідності до умов договору, позовні вимоги підлягають задоволенню.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.
       Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
       Строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
       У даній справі, суд першої інстанції встановив, що 13 травня 2016 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримала кредит строком на 14 календарних днів з моменту отримання позичальником, тобто по 26 травня 2016 року, кредитні кошти у розмірі 2 000 грн., які зобов`язалася повернути зі сплатою відсотків у розмірі 732 % річних або 2% в день від суми кредиту, що у грошовому вираженні складає 560 грн. за 14 днів або 40 грн. за день.
       Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
       Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
       Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
       Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       Згідно з ч.ч.1,2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або належно виконаного зобов`язання.
       Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 ЦК України).
       Відповідно до пункту 1.2. договору споживчого кредиту №127-16/СК від 13 травня 2016 року у разі порушення термінів повернення кредиту відсоткова ставка за користування кредитом становить 2,00% в день від суми кредиту та сплачується в день фактичного повернення кредиту. Тобто в зазначеному пункті договору сторони погодили інший розмір процентів як це передбачено ч.2 ст.625 ЦК України.
       Узгодження сторонами в договорі споживчого кредиту відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України розміру процентів у разі порушення термінів повернення кредиту спростовує доводи апеляційної скарги, про те, що такі проценти нараховано позивачем безпідставно.
       З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 сплатила позивачу в погашення заборгованості 3 060 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень @2PL433063 від 15 червня 2016 року на суму 560 грн. (а.с.138);@2PL730012 від 29 червня 2016 року на суму 1 900 грн. (а.с.140);№ @PL375052 від 25 липня 2016 року на суму 300 грн. (а.с.142);№PL117282 від 28 листопада 2016 року на суму 300 грн. (а.с.142), вказані кошти зараховувались позивачем в рахунок погашення нарахованих позивачем відсотків, що відповідає умовам укладеного між сторонами договору. 
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, - 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови виготовлено 22 жовтня 2020 року.

       Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

       Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                       Макаров М.О.