Постанова
Іменем  України 
 
30 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 210/1666/14-ц
провадження № 61-11199св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет»,
третя особа - виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради,
 
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12  липня 2018 року у  складі судді Сільченко В. Є. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет», правонаступником якого є Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет» (далі - ДВНЗ «Криворізький державний педагогічний університет»), та з урахуванням неодноразових заяв про уточнення позовних вимог просив:
- визнати причину його відрахування з ДВНЗ «Криворізький державний педагогічний університет» недостовірною;
-  визнати наказ про відрахування незаконним;
-  зобов`язати відповідача скасувати наказ про відрахування як незаконний;
- зобов`язати ДВНЗ «Криворізький державний педагогічний університет» видати наказ, яким поновити його в якості студента денної форми навчання.
- допустити рішення до негайного виконання в частині вимог про його поновлення в якості студента денної форми навчання.
В обґрунтування позову зазначав, що його відрахування з вищого навчального закладу здійснено незаконно, оскільки необхідно було отримати дозвіл органу студентського самоврядування на відрахування, а не його голови.
Крім того, ДВНЗ «Криворізький державний педагогічний університет» не пояснив належним чином, у чому саме полягала недостовірність наданої ним інформації про навчання у іншому ДВНЗ.
Він є членом профспілки, і, отже, вона повинна була надати згоду на його відрахування.
Крім того, згода на його відрахування була надана лише органом студентського самоврядування факультету, а не всього ДВНЗ.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що відрахування позивача здійснено за погодженням з органами студентського самоврядування шляхом підпису наказу про відрахування, в тому числі, головою студентської ради факультету.
Згідно відповіді декана механіко-математичного факультету Харківського національного університету ім. В. М. Каразіна від 11 грудня 2013 року ОСОБА_1 був зарахований з 01 вересня 2013 року до складу студентів 1 курсу заочної форми за державним замовленням за напрямком підготовки «інформатика» строком на 4 роки.
Водночас, він же був зарахований з 01 вересня 2013 року до складу студентів 1 курсу ДВНЗ «Криворізький національний університет» денної форми навчання за спеціалізацією «інформатика» за рахунок коштів державного бюджету.
Таким чином, з 01 вересня 2013 року ОСОБА_1 одночасно здобував вищу освіту безоплатно у двох вищих державних навчальних закладах, що суперечить частині першій статті 4 Закону України «Про вищу освіту», пункту 1.4 Умов прийому до вищих навчальних закладів України у 2013 році, пункту 3.2, 3.3 правил прийому до ДВНЗ «Криворізький національний університет» у 2013 році.
Враховуючи викладене, відрахування позивача з ДВНЗ «Криворізький національний університет», правонаступником якого є ДВНЗ «Криворізький державний педагогічний університет» є обґрунтованим, тому позов задоволенню не підлягає.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12  липня 2018 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при вступі до ДВНЗ «Криворізький національний університет» ОСОБА_1 надав до приймальної комісії дублікат атестату про повну загальну середню освіту М №63058, виданий 20 червня 1981 року.
Разом з тим, ОСОБА_1 був також зарахований з 01 вересня 2013 року до складу студентів 1 курсу механіко-математичного факультету Харківського національного університету ім. В. Н. Каразіна заочної форми навчання за державним замовленням за напрямком підготовки «інформатика», строком на 4 роки, та при вступі до вищого навчального закладу надав до приймальної комісії дублікат атестату про повну загальну середню освіту НОМЕР_1 , виданий 03 червня 2013 року.
Враховуючи приписи Розділу 5 Порядку замовлення, видачі та обліку документів про освіту державного зразка, з моменту видачі ОСОБА_1  дублікату атестата про повну загальну середню освіту НОМЕР_1 від 03 червня 2013 року, попередня картка документа про освіту, тобто дублікат атестата про повну загальну середню освіту М №63058 від 20 червня 1981 року, втратив чинність.
Таким чином, при вступі до ДВНЗ «Криворізький національний університет», правонаступником якого є ДВНЗ «Криворізький державний педагогічний університет», ОСОБА_1 свідомо надав до приймальної комісії документ про освіту, який втратив чинність, що кваліфіковано навчальним закладом як подання недостовірних персональних даних, що є підставою для відрахування студента згідно пункту 23.4. Розділу ХХІІІ Умов прийому до вищих навчальних закладів України у 2013 році.
ДВНЗ «Криворізький національний університет» дотримався вимог пункту 11 частини третьої статті 34, пункту першого частини шостої статті 40 Закону «Про вищу освіту» та при відрахуванні ОСОБА_1 отримав погодження органу студентського самоврядування на відрахування студента.
Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції помилково зазначив, що підставою для відрахування ОСОБА_1 стало те, що він з 01 вересня 2013 року здобував вищу освіту безоплатно у двох вищих навчальних закладах, оскільки причиною відрахування позивача є подання недостовірних даних про отриману раніше освіту.
Разом з тим, оскільки суд першої інстанцій в цілому правильно визначив правову природу спірних правовідносин та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, зазначені порушення не призвели до неправильного вирішення спору, тому відсутні підстави для скасування правильного по суті рішення.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У червні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року і постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року та направити справу на новий розгляд.
В обґрунтування касаційної скарги зазначав, що його було зараховано 01 вересня 2013 року на навчання до двох вищих навчальних закладів та не було запропоновано відрахуватися з одного з них. Оригінал дублікату атестата про середню освіту знаходиться у відповідача.
 
Існують розбіжності у наказі № 1186-с від 12 грудня 2013 року про відрахування ОСОБА_1 за подання недостовірних відомостей про здобуту раніше освіту та відзивом, в якому зазначено, що ним подано нібито недійсний документ про середню освіту.
 
Станом на 18 липня 2013 року він подав до приймальної комісії оригінали документів, які перебували у його розпорядженні на той час.
 
Суди в неповному обсязі з`ясували всі обставини справи, зокрема підстави його відрахування з навчального закладу.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження  у вказаній справі та витребувано її матеріали з Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
 
16 серпня 2019 року справа № 210/1666/14-ц надійшла до Верховного Суду.
 
ДВНЗ «Криворізький державний педагогічний університет» направив відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи                   в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Суди встановили, що з 01 вересня 2013 року ОСОБА_1 було зараховано до складу студентів 1 курсу ДВНЗ «Криворізький національний університет» денної форми навчання за спеціалізацією «інформатика» за рахунок коштів державного бюджету.
При вступі до ДВНЗ «Криворізький національний університет» ОСОБА_1 надав до приймальної комісії дублікат атестата про повну загальну середню освіту М №63058, виданий 20 червня 1981 року.
Згідно відповіді декана механіко-математичного факультету Харківського національного університету ім. В. М. Каразіна від 11 грудня 2013 року, ОСОБА_1 був зарахований з 01 вересня 2013 року до складу студентів 1 курсу заочної форми навчання за державним замовленням за напрямком підготовки «інформатика» строком на 4 роки. Також зазначено, що ОСОБА_1 було надано до приймальної комісії дублікат атестата про повну загальну середню освіту НОМЕР_1 , виданий 03 червня 2013 року.
Наказом по ДВНЗ «Криворізький національний університет» №1186-с від 12 грудня 2013 року ОСОБА_1 відраховано зі складу студентів за подання недостовірних відомостей про здобуту раніше освіту на підставі доповідної записки заступника директора з науково-педагогічної і навчальної роботи Остроушко О. А. від 12 грудня 2013 року, листа Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна від 11 грудня 2013 року №39/1101, копії дублікату атестата про повну загальну середню освіту НОМЕР_1 від 03 червня 2013 року на ім`я ОСОБА_1 , копії дублікату атестата про повну загальну середню освіту М №63058 від 20 червня 1981 року на ім`я ОСОБА_1 . 
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про вищу освіту» кожен має право на вищу освіту.
Громадяни України мають право безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних закладах вищої освіти на конкурсній основі відповідно до стандартів вищої освіти, якщо певний ступінь вищої освіти громадянин здобуває вперше за кошти державного або місцевого бюджету.
Право на вищу освіту гарантується незалежно від віку, громадянства, місця проживання, статі, кольору шкіри, соціального і майнового стану, національності, мови, походження, стану здоров`я, ставлення до релігії, наявності судимості, а також від інших обставин. Ніхто не може бути обмежений у праві на здобуття вищої освіти, крім випадків, встановлених Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 18 Закону України «Про освіту» та частини першої статті 14 Закону України «Про вищу освіту» прийом на навчання до вищих навчальних закладів здійснюється на конкурсній основі відповідно до Умов прийому на навчання до вищих навчальних закладів, затверджених центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про вищу освіту» підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: 1) завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; 2) власне бажання; 3) переведення до іншого навчального закладу; 4) невиконання навчального плану; 5) порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; 6) інші випадки, передбачені законом.
Згідно  пункту 14 Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженого Наказом Міністерства освіти України від 15 липня 1996 року № 245, студент може бути відрахований з вищого закладу освіти: - за власним бажанням; - у зв`язку з переведенням до іншого вищого закладу освіти; - за станом здоров`я на підставі висновку ЛКК; - за академічну неуспішність; - за порушення навчальної дисципліни і правил внутрішнього розпорядку вищого закладу освіти.
Відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про вищу освіту» Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти, затверджує Умови прийому до вищих навчальних закладів.
Умови прийому до вищих навчальних закладів України у 2013 році затверджено наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 05 листопада 2012 року № 1244.
Згідно з пунктом 1. 2 ці Умови є обов`язковими для вищих навчальних закладів незалежно від форм власності та підпорядкування.
Відповідно до пункту 23. 4 Розділу ХХІІІ Умов подання вступником недостовірних персональних даних, недостовірних відомостей про наявність права на зарахування поза конкурсом, права на першочергове зарахування, права на зарахування за співбесідою, про здобуту раніше освіту, про участь в олімпіадах та конкурсах Малої академії наук України, про проходження зовнішнього незалежного оцінювання є підставою для відрахування студента.
Право на відрахування у навчального закладу на підставі пункту 23.4 Розділу ХХІІІ Умов виникає лише у випадку встановлення умисної протиправної поведінки вступника, що полягала у свідомому поданні ним недостовірних персональних даних та встановлення його умислу на використання такої недостовірної інформації.
Видача дублікатів документів про освіту регулюється Порядком замовлення документів про освіту державного зразка, видачі та обліку їх карток, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України № 811 від 10 грудня 2003 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно пунктів 1.2.1. та 1.2.2. Розділу I Порядку, документ про освіту державного зразка (далі - документ) - це персональні дані про освітній чи освітньо- кваліфікаційний рівень випускника навчального закладу України, які занесені в централізований банк даних Міністерства освіти і науки України та відтворені в пластиковій картці (далі - картка).
Дублікат картки - це другий примірник картки, який має однакову з оригіналом юридичну силу.
Відповідно до пункту 5.8. Розділу V Порядку, при виготовленні дубліката втраченої або пошкодженої картки документа з моменту виготовлення дубліката попередня картка документа втрачає чинність, інформація про це заноситься до централізованого банку даних Міністерства освіти і науки України.
При вступі до ДВНЗ «Криворізький національний університет» ОСОБА_1 надав до приймальної комісії дублікат атестату про повну загальну середню освіту НОМЕР_2 , виданий 20 червня 1981 року, а при вступі до Харківського національного університету ім. В. Н. Каразіна - дублікат атестата про повну загальну середню освіту НОМЕР_1 , виданий 03 червня 2013 року.
Враховуючи приписи Розділу 5 Порядку документів про освіту державного зразка, видачі та обліку їх карток, з моменту видачі ОСОБА_1  дублікату атестата про повну загальну середню освіту НОМЕР_1 від 03 червня 2013 року, попередня картка документа про освіту, тобто дублікат атестата про повну загальну середню освіту М №63058 від 20 червня 1981 року, втратив чинність.
Відтак при вступі до ДВНЗ «Криворізький національний університет», ОСОБА_1 свідомо подав до навчального закладу недостовірні персональні дані, що є підставою для відрахування студента згідно пункту 23.4 Розділу ХХІІІ Умов прийому до вищих навчальних закладів України у 2013 році.
Встановивши, що позивач при вступі до ДВНЗ «Криворізький національний університет» надав до приймальної комісії документ про загальну середню освіту, який втратив чинність, суди дійшли обґрунтованого висновку про дотримання відповідачем законодавства про освіту при відрахуванні ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для задоволення позову.
 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті                 і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу                       ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року залишити без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд                         у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
 
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук