У х в а л а  
 
05 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 201/14355/16
провадження № 61-11925 ск 20
 
Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Перша дніпровська державна нотаріальна контора, про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння, про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, визнання права спільної сумісної власності подружжя на Ѕ частину домоволодіння та Ѕ частину земельної ділянки,
 
В с т а н о в и в:
 
08 серпня 2020 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду  м. Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року.
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено суддю-доповідача Ігнатенка В. М.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги до 30 вересня 2020 року, але який не міг перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме, для надання обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження, належним чином оформленої за змістом касаційної скарги, а також доказів вартості спірного майна і доказів оплати судового збору відповідно до вартості спірного майна.
 
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 31 серпня 2020 року, заявник ОСОБА_1 надіслала матеріали на усунення недоліків, а саме, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, касаційну скаргу у новій редакції та квитанцію від 24 вересня 2020 року про сплату судового збору в сумі 4 795,20 грн. 
 
Однак, ОСОБА_1 належним чином не виконала ухвалу Верховного Суду  від 31 серпня 2020 року.
 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Статтею 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
 
Дана касаційна скарга подана з пропуском встановлено законом строку на касаційне оскарження, і ОСОБА_1 порушує клопотання про його поновлення у зв`язку із тим, що оскаржувану постанову апеляційного суду отримано її представником 03 березня 2020 року (що підтверджується листом Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2020 року), а ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2020 року їй поновлено строк на касаційне оскарження відповідних судових рішень.
 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня          2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено з 12 березня 2020 року до 03 квітня  2020 року на усій території України карантин, а 25 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ) на території України запроваджено режим надзвичайної ситуації та продовжено карантин до 24 квітня          2020 року, а в подальшому відповідними рішеннями КМУ запроваджено та продовжено адаптивний карантин до 31 жовтня 2020 року.
 
У пункті 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 17 липня 2020 року, зазначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно допункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06 серпня 2020 року.
 
Разом із цим, упункті 3 розділу ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України зазначено, зокрема, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
 
Однак, зазначені обґрунтування пропуску строку на касаційне оскарження жодним чином не підтверджують неможливість подання заявником цієї касаційної скарги у визначений в даному випадку законом строк, зокрема не пізніше 06 серпня 2020 року. Разом із цим, посилання на ухвалу Верховного Суду від 17 червня 2020 року не можуть бути взяті до уваги, оскільки як вбачається із її змісту, відповідна ухвала винесена в рамках іншого касаційного провадження і касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику, тобто відповідне касаційне провадження завершено.
 
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не було додано до належних матеріалів касаційного провадження жодних доказів (документів) на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, зазначене вказує на необґрунтованість заявленого нею клопотання та необхідність відмови у його задоволенні.
 
Таким чином, ОСОБА_1 необхідно надати до суду обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та належні докази (документи), які містять відомості щодо поважності причин пропуску строку на касаційне рішення Жовтневого районного суду  м. Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2020.року.
 
У порушення вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі не зазначено чітко та належним чином підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). Зокрема, у касаційній скарзі заявник посилається на частину другу статті 389 ЦПК України, однак не зазначає конкретно підстави на касаційне оскарження, з урахуванням редакції даної статті.
 
Як убачається із касаційної скарги, заявник оскаржує рішення судів першої та апеляційної інстанцій, визначені в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України.
 
У частині другій статті 389 ЦПК України зазначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні; у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Таким чином, ОСОБА_1 необхідно надати до суду належним чином оформлену касаційну скаргу із зазначенням у ній, крім іншого, чітко та належним чином підстави (підставу) касаційного оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року, визначені в пунктах 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України, до касаційної скарги додаються її копії відповідно до кількості учасників справи.
 
Належним чином оформлена за змістом касаційна скарга має бути подана з доданими до неї копіями у відповідній кількості примірників для інших учасників справи. 
 
У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому розмірі.
 
Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати  (підпункт 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»», в редакції, чинній станом на дату подання позовної заяви у даній справі).
 
Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (підпункт 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»», в редакції, чинній станом на дату подання позовної заяви у даній справі).
 
Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
 
Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2016 року становив 1 378,00 грн.
 
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
Відповідно до касаційної скарги, ОСОБА_1 оскаржує рішення судів першої та апеляційної інстанцій, в частині вирішення двох немайнових вимог (скасування свідоцтв), а тому відповідно за подання касаційної скарги в частині оскарження даних немайнових вимог, оплачується судовий збір в сумі 2 204,80 грн (1 378,00*0,4*2*200%).
 
До касаційної скарги заявником додано квитанцію від 02 квітня 2020 року про сплату судового збору в сумі 7 000,00 грн та квитанцію від 24 вересня 2020 року про сплату судового збору в сумі 4 795,20 грн.
 
Разом із цим, ОСОБА_1 також оскаржує рішення судів першої та апеляційної інстанцій, в частині вирішення майнової вимоги (визнання права власності на Ѕ частину спірного нерухомого майна). Однак, із касаційної скарги не вбачається вартість спірного майна, тому суд не має можливості перевірити розмір судового збору, який підлягає сплаті, відповідно до Закону України «Про судовий збір», щодо оскарження рішення суду апеляційної інстанції, в частині вирішення майнових вимог за первісним та зустрічним позовом.
 
Таким чином, ОСОБА_1 за подання даної касаційної скарги, в частині оскарження рішень судів щодо вирішення майнової вимоги (визнання права власності на Ѕ частину спірного нерухомого майна - домоволодіння і земельної ділянки) слід оплатити судовий збір (у разі сплати в меншому розмірі), з урахуванням оплаченої суми 9 590,40 грн (7 000,00+4 795,20-2 204,80), суму якого необхідно самостійно розрахувати, виходячи із зазначених вимог Закону України «Про судовий збір» та розміру оспорюваних позовних вимог (вартості спірних частин нерухомого майна), і на підтвердження надати до суду докази його вартості.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі м. Києва, код ЄДРПОУ: 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102, номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007.
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати оригінал документа, що підтверджує його сплату.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. За змістом частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог цього Кодексу щодо форми і змісту, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
 
Частиною третьою статті 393 ЦПК України установлено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
 
Згідно частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
 
На підставі наведеного, керуючись статтями 127, 185, 392, 393 ЦПК України,
 
У х в а л и в:
 
Продовжити  ОСОБА_1 строкдля усунення недоліків касаційної скарги, встановлений ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2020 року, до 30 жовтня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі неподання заяви для поновлення строку касаційного оскарження або якщо наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
 
У разі невиконання у встановлений строк інших вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                          В. М. Ігнатенко