ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5658/19                                                             Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Мельничука В.П.,
                                                          Шурка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Волинській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року по справі за адміністративним позовом Концерну «Військторгсервіс» до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Концерн «Військторгсервіс» звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області, в якому просив: визнати протиправними та скасувати податкову вимогу від 29.01.2019 № 82-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 04.02.2019 № 3548/10/03-20-17-01-13.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що податкове повідомлення-рішення від 06.09.2018 № 0091931207, яке стало підставою для винесення спірної вимоги, оскаржувалось в судовому порядку, а отже податкове зобов`язання, визначене контролюючим органом не є узгодженим.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року позовні вимоги задоволено повністю. 
Визнано протиправними та скасовати податкову вимогу від 29.01.2019 № 82-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 04.02.2019 № 3548/10/03-20-17-01-13.
В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у Волинській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки станом на 15.05.2019 за даними інтегрованої картки платника податку Концерну «Військторгсервіс» була відсутня заборгованість по земельному податку за кодом платежу 18010500, відтак у силу вимог статті 60 КАС України спірна податкова вимога вважається відкликаною.
З огляду на вказане, апелянт вважає, що предмет оскарження у даній справі відсутній.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що у грудні 2019 року позивачем було оскаржено до суду податкове повідомлення-рішення від 06.09.2018 № 0091931207, відтак станом на дату винесення податкової вимоги, податкове зобов`язання було неузгодженим.
Окрім того, апелянт подає клопотання, в якому просить замінити відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у Волинській області на Головне управління Державної податкової служби у Волинській області.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» реорганізовано Головне управління ДФС у Волинській області шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у Волинській області.  
Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної податкової служби» від 21 серпня 2019 року № 682-р Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає клопотання апелянта таким, що підлягає задоволенню, тому слід замінити сторону - Головне управління Державної фіскальної служби у у Волинській області на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у у Волинській області.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління ДФС у Волинській області направила Концерну «Військторгсервіс» податкову вимогу від 29.01.2019 № 82-17, згідно з якою станом на 28.01.2019 заборгованість Концерну «Військторгсервіс» зі сплати земельного податку з юридичних осіб становить 19 019,74 грн.
У подальшому, 04.02.2019 контролюючим органом прийнято рішення про опис майна у податкову заставу № 3548/10/03-20-17-01-13, яким на підставі статті 89 Податкового кодексу України вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності позивача, а у разі, якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша суми податкового боргу - також того майна, права власності на яке він набуде у майбутньому.
19 лютого 2019 року позивач звернувся до контролюючого органу із заявою на спірні рішенні, як такі, що винесення всупереч податкового законодавства, з огляду на оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення від 06.09.2018 № 0091931207, яке стало підставою для винесення спірної вимоги та відповідно рішення про опис майна у податкову заставу.
Однак, за результатами адміністративного оскарження, ДФС України прийнято рішення від 28.02.2019 № 9934/6/99-99-17-05-15, яким спірні рішення залишено без змін, а скаргу-без задоволення.
Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на судове оскарження рішення від 06.09.2018 № 0091931207, сума, визначена вказаним рішенням не набула статуту узгодженого, тому у контролюючого органу були відсутні правові підстави для винесення податкової вимоги від 29.01.2019 № 82-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 04.02.2019 № 3548/10/03-20-17-01-13, що свідчить про їх передчасність, протиправність та як наслідок наявність правових підстав для їх скасування.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п.59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
За правилами п.59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку та виникнення у нього податкового боргу.
При цьому, колегія суддів враховує, що згідно з абзацом 1 пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Абзацом 2 пункту 57.3 статті 57 ПК України передбачено, шо у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
У силу вимог пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
З положень зазначених норм закону випливає, що обов`язок зі сплати грошового зобов`язання у платника податків виникає з наступного дня за днем узгодження такого зобов`язання і має бути виконаний протягом десяти днів. У разі оскарження до суду податкового повідомлення-рішення днем узгодження грошового зобов`язання є день набрання законної сили судовим рішенням.
Несплачені грошові зобов`язання у встановлений законом строк - протягом 10 календарних днів, наступних за днем їх узгодження, яке відбувається в день набрання законної сили судовим рішенням, є податковим боргом платника податків, з виникненням якого контролюючий орган має вжити заходів для його погашення, зокрема надіслати платникові податкову вимогу щодо погашення суми податкового боргу.
Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 810/272/16.
Пунктами 88.1 та 88.2 ст. 88 ПК України визначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
За приписами п. 89.1 ст. 89 вказаного Кодексу, право податкової застави виникає: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Згідно з п. 89.2 ст. 89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених п. 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.
Зміст наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що податковий борг платника податків може бути погашений за рахунок майна такого платника, переданого у податкову заставу.
Як свідчать матеріали справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Волинській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати грошових зобов`язань Концерном «Військторгсервіс», за результатами якої складено акт від 09.08.2018 №12521/03-20-12-07.
На підставі вказаного акту перевірки, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Волинській області прийнято податкове повідомлення рішення від 06.09.2018 №0091931207, яким зобов`язано позивача сплатити штраф у розмірі 20% в сумі 19 016,74 грн. за платежем земельний податок з юридичних осіб.
Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням від 06.09.2018 № 0091931207 позивач звернувся до Волинського окружного адміністративного суду, про що повідомив відповідача.
Так, ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.01.2019 у справі №140/12/19 позовну заяву Концерну «Військторгсервіс» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06 вересня 2018 року №0091931207 повернуто позивачеві.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 у справі №140/461/19 позовну заяву Концерну «Військторгсервіс» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06 вересня 2018 року №0091931207 залишено без руху.
У подальшому, ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2019 у справі № 140/461/19 відкрито провадження у справі за позовом Концерну «Військторгсервіс» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06 вересня 2018 року №0091931207.
Відтак, станом на день винесення оскаржуваної вимоги про сплату боргу та рішення про опис майна в податкову заставу, податкове зобов`язання, визначене таким податковим повідомленням-рішенням від 06 вересня 2018 року №0091931207 було неузгодженим.
Однак, необхідною підставою для надсилання податкової вимоги є наявність у платника узгодженого податкового боргу.
Таким чином, оскільки сума, визначена вказаним рішенням від 06.09.2018 №0091931207 не набула статуту узгодженого станом на 29.01.2019, у зв`язку із чим у контролюючого органу були відсутні правові підстави для винесення податкової вимоги від 29.01.2019 № 82-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 04.02.2019 № 3548/10/03-20-17-01-13.  
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апелянта, що станом на момент розгляду даної справи у суді, у відповідача була відсутня заборгованість зі сплати земельного податку, та оскаржувана вимога вважається відкликаною, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на таке.
За змістом пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:
60.1.1 сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;
60.1.2 контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;
60.1.3 контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;
60.1.4 рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;
60.1.5 рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
Однак, оскільки докази того, що позивачем у самостійному порядку було погашено суму податкового боргу, визначену податковим повідомленням-рішенням №0091931207 від 06.09.2018 у матеріалах справи відсутні, тому суд позбавлений можливості вважати спірну податкову вимогу у порядку пункту 60.1.1 статті 60 Податкового кодексу України відкликаною.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Замінити відповідача у справі - Головне управління Державної фіскальної служби у Волинській області на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Волинській області.
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Волинській області - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          В.П. Мельничук

                                                                                            О.І. Шурко