ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 380/4062/20 пров. № А/857/10211/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліш М.А.,
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р., 
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року (головуючий суддя: Кравців О.Р., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, стягнення індексації грошового забезпечення,  –

встановив:

ОСОБА_1 , 27.05.2020 звернулася з позовом до суду, в якому просила:
- визнати протиправними дії відповідача стосовно не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.08.2018;
- стягнути з відповідача на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.08.2018 у сумі 99609,60 грн.
- стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати, а саме: витрати пов`язані з проведенням судово-економічної експертизи № 3260 від 15.05.2020 у розмірі 1961,28 грн. та витрати на правову допомогу.
Обґрунтовує позов тим, що станом на день прийняття наказу про виключення її зі списків особового складу з нею не проведено розрахунків щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, яка була гарантована чинним законодавством. Позивачка зверталася до відповідача із заявою щодо виплати їй індексації грошового забезпечення, однак у задоволенні її заяви відмовлено. Згідно з висновком судово-економічної експертизи сума індексації належна їй до виплати за період з 01.01.2016 по 28.08.2018 становить 99609,60 грн, яку просить стягнути з відповідача.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.08.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.08.2018. У задоволенні інших вимог позовної заяви відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. Витрати на проведення судово-економічної експертизи покладено на позивача.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодилася позивачка та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.08.2018 та прийняти у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі із зазначенням суми індексації грошового забезпечення або базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.
Відповідач, 05.10.2020 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що вирішуючи цей спір суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідач, у судове засідання не з`явився, однак 19.10.2020 подав клопотання про відкладення розгляду справи. Оскільки, останній належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, а відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи, таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволені вказаного клопотання.
Представник позивача, 19.10.2020 подав клопотання про розгляд справи без його участі та позивачки.
У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України.
Відповідно до витягу з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 № 200 від 28.08.2018 старшого солдата ОСОБА_1 , оператора відділення інформаційних систем інформаційно-телекомунікаційного вузла ВЧ НОМЕР_1 , звільнену наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28.08.2018 № 44-РС у запас за підпунктом «а» п. 2 (у зв`язку з закінченням контракту) ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог підпункту «ї» пункту 1 ч. 8 цієї самої статті цього самого закону у запас за п. «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту), вважати такою, що справи і посаду здала, направлена для зарахування на військовий облік до Стрийського ОМВК Львівської області, з 28.08.2018 виключена зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Згідно довідки № 350/489/47/1080пс від 21.11.2019 встановлено невиплату позивачу індексації грошового забезпечення у період 2016-2018 років.
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з індексації грошового забезпечення в конкретній сумі є передчасними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки нарахування сум є виключними дискреційними повноваженнями відповідача. Нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця та оскільки така індексація позивачу не нараховувалася, суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача її суму.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною 1  ст. 308 КАС України  передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачка не оскаржує в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 2000 грн, отже предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1        ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення, лише в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.08.2018 із зазначенням суми індексації грошового забезпечення або базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. 
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII).
Відповідно до ч. ч. 1-4 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон № 1282-ХІІ. 
Так, згідно із ст. 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до положень ст. ст. 4, 6 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. 
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України, а саме Порядком № 1078. 
Відповідно до п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. 
Згідно з п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Пунктом 4 Порядку № 1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Згідно з п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. 
Суд першої інстанції зауважує, що місяць в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Разом з тим, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. 
Оцінивши доводи сторін в контексті спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції враховує, що однією з визначальних обставин для вирішення цього спору є визначення базового місяця при нарахуванні індексації ОСОБА_1 у спірному періоді.
Так, підвищені посадові оклади військовослужбовців були встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі – Постанова № 1294), яка набрала чинності 01.01.2008 (втратила чинність 01.03.2018). 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з 2014 року відбулось збільшення доходу позивачки за рахунок підвищення з 40% до 60% щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі – Постанова № 889) та наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України» (далі – Інструкція № 595). 
Статтею 9 Закон № 2011-XII та Постановою № 1294 визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Отже, відповідно до наведених норм законодавства, щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889 та Інструкцією № 595, яка виплачувалась позивачу у розмірі 20% місячного грошового забезпечення з 01.04.2013, у розмірі до 40% місячного грошового забезпечення з 01.09.2013 та у розмірі до 60% місячного грошового забезпечення з 01.01.2014, є об`єктом індексації, оскільки ця грошова винагорода мала постійний характер і конкретно визначений розмір. 
Тобто, місяць в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових) є базовим місяцем при проведенні індексації. 
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 825/565/17.
Також, суд апеляційної інстанції враховує роз`яснення Міністерства соціальної політики України, надані в листі № 23/0/66-17/163 від 02.03.2017, згідно з якими місяць встановлення зазначеної грошової винагороди та місяць, в якому збільшувався відсоток цієї винагороди порівняно з попереднім періодом (в даному випадку – січень 2014 року), вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації. 
Виходячи із наведеного вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 базовим місяцем слід враховувати саме січень 2014 року, а не січень 2008 року, як вказує у своїй апеляційні скарзі позивачка.
Оскільки, в ході розгляду справи встановлено, що базовим місяцем слід враховувати саме січень 2014 року, покликання апелянта на висновок експерта від 15.05.2020 № 3260, згідно якого базовим місяцем є січень 2008 року, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним та не приймає до уваги. А тому й витрати понесені позивачкою за проведення судової-економічної експертизи, відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача не підлягають.
Обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у спірний період, відповідач покликається на те, що у межах коштів військової частини, передбачених на виплату грошового забезпечення, виплата індексації грошового забезпечення є неможливою. 
Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі доводи відповідача безпідставними, оскільки, як правильно вказав суд першої інстанції, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність обов`язку у відповідача на нарахування індексації грошового забезпечення.
Також, не проведення та невиплата відповідачем індексації грошового забезпечення є протиправним обмеженням Конституційних прав позивача та порушенням вимог Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078. 
Крім того, слід врахувати, що у рішенні від 08.11.2005 в справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян. У зв`язку з цим, Суд відхилив аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. 
Також, у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. 
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 справа № 240/4911/18, від 07.08.2019 справа № 825/694/17, від 23.10.2019 справа № 825/1832/17. 
Підсумовуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що військова частина НОМЕР_1 протиправно не виплачувала ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 28.08.2018, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.
Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з індексації грошового забезпечення в конкретній сумі є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки нарахування сум індексації належить до повноважень відповідача, а тому в цій частині позовних вимог, суд першої інстанції правомірно відмовив.
Щодо покликання в апеляційній скарзі, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, не зазначення судом базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення, то суд апеляційної інстанції зазначає, що такий аргумент, не є підставою для скасування законного судового рішення.
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст. 313, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року у справі № 380/4062/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 29.10.2020.