Постанова
Іменем України
 
09 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 286/3805/18
провадження № 61-17170св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2019 року в складі судді Волкової Н. Я. та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року в складі колегії суддів:                 Талько О. Б., Коломієць О. С., Шевчук А. М.,
ВСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог
У жовтні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                 ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 на своїй сторінці в соціальній мережі «Facebook» опублікував інформацію такого змісту (дослівно зі збереженням пунктуації): «...всю цю бучу з ригівським варіантом створення опорних шкіл, заварили двоє одіозних регіоналів - ОСОБА_3 (директор першої опорної) і ОСОБА_1 - його партійний шеф... вчора вони знову робили все, щоб знищити сільські школи». ІНФОРМАЦІЯ_2 в соціальній мережі «Facebook» на своїй сторінці ОСОБА_2 зазначив: «...Цей пост я написав не як голова комісії з гуманітарних питань міської ради (бо всі рішення там все одно приймає регіонал ОСОБА_1 )...». ІНФОРМАЦІЯ_3 в соціальній мережі «Facebook» відповідач опублікував наступне: «...Наш мер не психічно хворий, хоч і приймає інколи страшні шкідницькі рішення, дослухаючись до намовлянь регіоналів Киселя і ОСОБА_3 ...». ІНФОРМАЦІЯ_3             в соціальній мережі «Facebook» на сторінці відповідача була опублікована інформація: «...Тому період розвалу і кадрової дискримінації Корудом, за підказками регіонала Киселя з компанією, овруцької освіти, для себе я назву темними часами Корудо-киселівської насіровщини... Але потрібно пам`ятати, що ідейні регіонали, типу Киселя, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 чи ОСОБА_6 - це п`ята колона кремля, для якої погіршення ситуації в тій же освіті і соціальне невдоволення - це орден ОСОБА_7 і бочка варення від пукіна у випадку, якщо армія Мордору зайде на Овруччину! Про це вони мріють, за це борються, це час від часу проблискує в їх меседжах!...».
Позивач вказував, що ця інформація не відповідає дійсності                                        і є недостовірною, оскільки він не є регіоналом, тобто членом «Партії регіонів». На даний час він депутат Овруцької міської ради від політичної партії «Наш край», що достеменно відомо відповідачу, так як вказана інформація розміщена на сайті Центральної виборчої комісії України.
ОСОБА_3 (директор першої міської школи) не є членом політичної партії «Наш край», тому він не може бути його «партійним шефом». Крім того, позивач вказав, що він ніколи нічого не робив для того, щоб знищити сільські школи. Навпаки, як депутат міської ради, враховував            і підтримував побажання колективів, батьків, керівників Кирданівської, Норинської, Піщанської, Бондарівської шкіл не перетворюватись на філії, чого врешті і не відбулось. 
Також позивач зазначав, що він не є членом комісії з гуманітарних питань міської ради, оскільки його включено до складу іншої комісії. Вважав, що «п`ята колона» - політичний термін, під яким розуміються громадяни, які діють в інтересах третіх держав, проти влади своєї країни, організації та особи, чиї дії викликають тривогу у державі, а їхні зв`язки з іноземними державами залишаються таємницею для широкого загалу: диверсанти, саботажники, внутрішні вороги. Позивач пояснював, що не має і ніколи не мав жодних зв`язків зі службами іноземних держав з метою боротьби проти влади своєї держави і не діяв в інтересах інших держав на шкоду України. Це є вигадкою і наклепом з боку відповідача. Ніколи не мріяв, не боровся і не закликав у своїх меседжах, публічних та непублічних виступах на територію України армій інших країн. Це звинувачення, на його думку, охоплюється диспозицією статті 111 КК України (державна зрада),                            і є неприпустимим без будь-яких на те доказів та підстав.
ОСОБА_1 наголошував, що 29 серпня 2018 року під час 15 сесії Овруцької міської ради відповідач озвучив інформацію, яка є недостовірною. Зокрема, зазначив: «Положення про призначення керівників закладів освіти розробив ОСОБА_1 , керівник регламентної комісії, і кинув його як собакам на затвердження депутатам». Позивач вказував, що зазначене Положення було розроблене профільним відділом і лише розглядалось комісією, яку він очолює.
Крім того, відповідач назвав включення до порядку денного питання про затвердження зазначеного Положення «диверсією від «Партії регіонів», яка зараз називається «Наш край». Ця інформація не відповідає дійсності, оскільки політична партія «Наш край» була утворена у 2015 році та                         є правонаступником політичної партії «Блокова партія».
З огляду на викладені обставини позивач просив суд: 
визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації інформацію, поширену відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 в соціальній мережі «Facebook» наступного змісту: «...всю цю бучу з ригівським варіантом створення опорних шкіл, заварили двоє одіозних регіоналів - ОСОБА_3 (директор першої опорної) і ОСОБА_1 - його партійний шеф... вчора вони знову робили все, щоб знищити сільські школи"; ІНФОРМАЦІЯ_2 в соціальній мережі «Facebook» наступного змісту: «...Цей пост я написав не як голова комісії з гуманітарних питань міської ради (бо всі рішення там все одно приймає регіонал ОСОБА_1 )...»; ІНФОРМАЦІЯ_3 в соціальній мережі «Facebook» наступного змісту: «...Наш мер не психічно хворий, хоч і приймає інколи страшні шкідницькі рішення, дослухаючись до намовлянь регіоналів Киселя і ОСОБА_3 ...»; ІНФОРМАЦІЯ_3 в соціальній мережі «Facebook» наступного змісту: «...Тому період розвалу і кадрової дискримінації Корудом, за підказками регіонала Киселя з компанією, овруцької освіти, для себе я назву темними часами Корудо-киселівської насіровщини... Але потрібно пам`ятати, що ідейні регіонали, типу Киселя, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 чи ОСОБА_6 - це п`ята колона кремля для якої погіршення ситуації в тій же освіті і соціальне невдоволення - це орден ОСОБА_7 і бочка варення від пукіна у випадку, якщо армія ОСОБА_8 зайде на Овруччину! Про це вони мріють, за це борються, це час від часу проблискує в їх меседжах!...»;
зобов`язати ОСОБА_2 видалити зазначену інформацію зі своєї сторінки у соціальній мережі «Facebook»; 
стягнути з ОСОБА_2 на його користь 9 500,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від  19 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року,позов  ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, інформацію: поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на його особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook» відносно ОСОБА_1 наступного змісту: «...всю цю бучу з ригівським варіантом створення опорних шкіл, заварили двоє одіозних регіоналів - ОСОБА_3 (директор першої опорної) і ОСОБА_1 - його партійний шеф... вчора вони знову робили все, щоб знищити сільські школи»; поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на його особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook» відносно ОСОБА_1 наступного змісту: «...Цей пост я написав не як голова комісії з гуманітарних питань міської ради (бо всі рішення там все одно приймає регіонал ОСОБА_1 )...»; поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 на його особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook» відносно ОСОБА_1 наступного змісту: «...Наш мер не психічно хворий, хоч і приймає інколи страшні шкідницькі рішення, дослухаючись до намовлянь регіоналів Киселя і ОСОБА_3 ...»; поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 на його особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook» відносно                       ОСОБА_1 наступного змісту: «...Тому період розвалу і кадрової дискримінації Корудом, за підказками регіонала Киселя з компанією, овруцької освіти, для себе я назву темними часами Корудо-киселівської насіровщини... Але потрібно пам`ятати, що ідейні регіонали, типу Киселя, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 чи ОСОБА_6 - це п`ята колона кремля для якої погіршення ситуації в тій же освіті і соціальне невдоволення - це орден ОСОБА_7 і бочка варення від пукіна у випадку, якщо армія ОСОБА_8 зайде на Овруччину! Про це вони мріють, за це борються, це час від часу проблискує в їх меседжах!...».
Зобов`язано ОСОБА_2 спростувати вищевказану недостовірну інформацію, опубліковану на його особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07 вересня 2018 року, 12 вересня                  2018 року, 13 вересня 2018 року, шляхом публікації на вказаній сторінці інформації про прийняте рішення суду з викладенням у такому повідомленні резолютивної частини рішення суду у строк не пізніше чотирнадцяти днів              з дня набрання рішенням суду законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди та 1 634,80 грн судового збору.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що факт поширення відповідачем інформації, яка завдає шкоди діловій репутації позивача, доведено у встановленому законом порядку.
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 не спростував належними та допустимими доказами ту обставину, що інформація на його сторінці                     в соціальній мережі «Facebook» була поширена іншою особою.
Зазначена інформація є недостовірною та за своїм характером є фактичним твердженням про те, що позивач лобіює інтереси іншої держави, прагне знищити сільські школи, впливає на посадових осіб при прийнятті ними рішень.
Враховуючи характер, зміст та форму викладення, суди вважали, що поширена відповідачем в соціальній мережі інформація порушує особисті немайнові права позивача.
Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги
У вересні 2019 року  ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Касаційна скарга мотивована тим, що незаконне, на його думку, рішення суду першої інстанції у цій справі використовується позивачем з метою його дискредитації як депутата та намагання у протиправний спосіб позбавити його депутатських повноважень.
Суд першої інстанцій всупереч вимогам норм процесуального права прийняв до розгляду позовну заяву, яка не відповідача вимогам статей 175, 176 ЦПК України, що вказує на упередженість суду. Апеляційний суд на цю обставину уваги не звернув, оцінки їй не надав.
Відповідач вказує, що однією з підстав визнання його авторства спірних публікацій стало подання відзиву його представником, в якому авторство відповідача не тільки не заперечувалось, а й визнавалось. Разом з цим представником висловлено лише свою позицію про те, що викладена інформація є оціночним судженням та думкою щодо ситуації, яка склалась  в системі освіти, оцінкою поведінки опонентів. Крім того, суди не звернули увагу на те, що у ордері серії ЖТ № 058115, виданого 12 лютого 2019 року адвокатом Барановським І. І., який надано для підтвердження підстав для представництва відповідача у цій справі, не вказано у якому органі надається правова допомога. Більш того у ордері не зазначено на підставі яких документів його видано, оскільки договір про надання правової допомоги між відповідачем та адвокатом Барановським І. І. не укладався. Крім того, у вказаному ордері не зазначено про відсутність застережень. Таким чином, відповідач вважає, що у адвоката Барановського І. І. не було повноважень для представництва його інтересів у суді, в тому числі і подання відзиву, який покладено в основу оскарженого рішення суду першої інстанції. Відповідач вважає, що залучення адвоката Барановського І. І. як представника відповідача вказує на упередженість суду, а допущені порушення процесуального права, мало наслідком ухвалення незаконного рішення.
Суди дійшли помилкового висновку про те, що саме відповідачем поширено оспорювану інформацію, створено технологічну можливість та умови поширення такої інформації. Суд не врахував факт доступності до соціальної мережі «Facebook» для будь-якої особи.
Відповідач зазначає, що принципова відмінність інформації, поширеної у соціальних мережах, у порівнянні з іншими формами її розповсюдження, полягає в тому, що будь-яка особа може зареєструватися під будь-яким ім`ям і користуватися мережею за допомогою облікового запису з таким ім`ям, поширювати інформацію на свій розсуд. Таким чином, висновок суду першої інстанції про авторство відповідача ґрунтується на припущеннях. Апеляційний суд помилково вважав, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами ту обставину, що інформація на його власній сторінці в соціальній мережі «Facebook» була поширена іншою особою.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У жовтні 2019 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому вказано про необґрунтованість доводів касаційної скарги. 
Позивач у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що факт заподіяння моральної шкоди доведено належними та допустимими доказами, а суд визначив справедливий розмір такого відшкодування.
Помилковими є твердження відповідача про безпідставне допущення судом до участі у справі як його представника адвоката Барановського В. І., який у відзиві на позовну заяву фактично визнав авторство відповідача спірних публікацій. При цьому ОСОБА_2 після надходження на адресу суду відзиву адвоката Барановського В. І. особисто знайомився з матеріалами справи, проте жодних заяв, клопотань та зауважень щодо поданого відзиву та відсутності повноважень у адвоката як в суді першої інстанції, так                        і в апеляційному суді, не заявляв.
Помилковими є твердження відповідача про те, що позивач не довів його авторства щодо спірних публікацій, а належним відповідачем у справі                    є власник веб-сайту, на якому поширено інформацію.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 та витребувано справу із суду першої інстанції. Крім того, цією ж ухвалою зупинено виконання рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2019 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги.
Суди встановили, що сторони є депутатами Овруцької міської ради.
ОСОБА_1 є членом політичної партії «Наш край».
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 надав суду роздруківки із соціальної мережі «Facebook», які свідчать про те, що ОСОБА_2 на свої сторінці у цій соціальній мережі публікував інформацію, яка стосується позивача.
31 березня 2018 року відповідач опублікував інформацію наступного змісту: «...всю цю бучу з ригівським варіантом створення опорних шкіл, заварили двоє одіозних регіоналів - ОСОБА_3 (директор першої опорної) і ОСОБА_1 - його партійний шеф... вчора вони знову робили все, щоб знищити сільські школи».
ІНФОРМАЦІЯ_2 на власній сторінці в соціальній мережі «Facebook» ОСОБА_2 зазначив: «...Цей пост я написав не як голова комісії з гуманітарних питань міської ради (бо всі рішення там все одно приймає регіонал ОСОБА_1 )...».
12 вересня 2018 року відповідач опублікував наступну інформацію: «...Наш мер не психічно хворий, хоч і приймає інколи страшні шкідницькі рішення, дослухаючись до намовлянь регіоналів Киселя і ОСОБА_3 ...».
ІНФОРМАЦІЯ_3 на сторінці відповідача у соціальній мережі «Facebook» була опублікована інформація: «...Тому період розвалу і кадрової дискримінації Корудом, за підказками регіонала Киселя з компанією, овруцької освіти, для себе я назву темними часами Корудо-киселівської насіровщини... Але потрібно пам`ятати, що ідейні регіонали, типу Киселя, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 чи ОСОБА_6 - це п`ята колона кремля, для якої погіршення ситуації в тій же освіті і соціальне невдоволення - це орден ОСОБА_7 і бочка варення від пукіна у випадку, якщо армія ОСОБА_8 зайде на Овруччину! Про це вони мріють, за це борються, це час від часу проблискує в їх меседжах!...».
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суди виходили з того, що ОСОБА_2 поширив відносно позивача неправдиву інформацію, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, і це є підставою для визнання такої інформації недостовірною, зобов`язання його спростувати таку інформацію та відшкодування компенсації моральної шкоди.
Суди вважали, що поширення ОСОБА_2 недостовірної інформації щодо позивача та доведення її до невизначеного кола осіб шляхом оприлюднення у соціальній мережі «Facebоок» сприймається як звинувачення позивача у вчиненні правопорушень або дій на шкоду громаді міста. Таке поширення інформації не може вважатися оціночними судженнями, а є фактичними твердженнями.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками.
Суди встановили, що ОСОБА_1 є членом політичної партії «Наш край» та депутатом Овруцької міської ради, тобто публічною особою.
Згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.
Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.
Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками             і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету                  і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE,                    № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).
Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик                         є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04,                § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року).
Відповідно, коли висловлювання стосуються питання суспільного інтересу, свободі вираження думок зазвичай надаватиметься високий рівень захисту, а органи влади, таким чином, матимуть вузькі межі дискреційних повноважень. Більше того, межі допустимої критики щодо політика ширші, ніж межі критики щодо приватної особи. На відміну від останньої, політик неминуче та свідомо відкриває себе для пильного вивчення своїх слів та дій з боку журналістів та широкого загалу, а тому повинен проявляти більшу толерантність. Звичайно, право на захист репутації поширюється і на політиків, навіть якщо вони виступають не як приватні особи, проте у таких випадках вимоги такого захисту мають бути збалансовані                            з інтересами суспільства до відкритої дискусії з політичних питань (INSTYTUT EKONOMICHNYKH REFORM, TOV v. UKRAINE, № 61561/08,          § 44, ЄСПЛ, 02 червня 2016 року).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі                         і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені                            в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2018 року у справі                                № 607/4318/16-цзроблено висновок, що «оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно          з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади                   є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Вказані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати».
За таких обставин, з урахуванням усталеної практики Європейського суду           з прав людини, беручи до уваги те, що позивач є публічною особою (депутатом Овруцької міської ради), а оспорювана інформація, поширена відповідачем, - допустимою критикою публічної особи, колегія суддів не погоджується із висновками судів про часткове задоволення позову             ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації.
Оскільки відсутні підстави для задоволення позову  ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною, її спростування, то підстав для стягнення моральної шкоди, яка є похідною вимогою, також немає.
Таким чином, суди попередніх інстанцій внаслідок неправильного застосування норм матеріального права до спірних правовідносин зробили помилкові висновки про часткове задоволення позову  ОСОБА_1 , що                    є підставою для скасування оскаржених судових рішень.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, рішення та постанову судів попередніх інстанцій скасувати, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2019 року - скасуванню, то підстав для поновлення виконання оскарженого судового рішення немає.
Щодо розподілу судових витрат
Оскільки судом касаційної інстанції задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 , скасовано рішення судів попередніх інстанцій та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову, то відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141, частини першої статті 416 ЦПК України понесені ним судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 451,00 грн та у суді касаційної інстанції                  у розмірі 3 269,60 грн, яка підлягала сплаті за подання касаційної скарги, покладаються на позивача  ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 400, 412 (в редакції, чинній станом на 07 лютого                 2020 року), 141, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від               19 квітня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від              13 серпня 2019 року скасувати.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.
Стягнути  ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 451,00 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 3 269,60 грн.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2019 року та постанова Житомирського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. І. Крат	
 	 	
Судді:	Н. О. Антоненко	
 	 	
 	І. О. Дундар   Є. В. Краснощоков	
 	  М. М. Русинчук