Справа № 345/3339/20 
Провадження № 22-ц/4808/1301/20 
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2020 року         м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача        Девляшевського В.А., 
               суддів:                Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,
               секретаря                Капущак С.В.,
з участю:                представника АТ КБ «Приватбанк» - Рокетської С.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференціїсправу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене головуючим суддею Якимівим Р.В. 20 жовтня 2020 року,
в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного Договору б/н від 29.11.2010 останній отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір. 
Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, внаслідок чого станом на 24.08.2020 його заборгованість перед позивачем становить 47322,40 грн і складається з: 33267,48 грн заборгованості за тілом кредиту, 14054,92 грн - заборгованості за простроченими відсотками, 0,00 грн – заборгованості за нарахованими відсотками, 0,00 грн – заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 0,00 – заборгованості за пенею, 0,00 – заборгованості за комісією. Враховуючи зазначене, просив стягнути суму кредитної заборгованості, а також судові витрати.
Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 20 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29.11.2010 у розмірі 33 267,48 грн та 2102 грн сплаченого судового збору. В задоволенні решти позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Вважає його таким, що прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказав, що між відповідачем та Банком було укладено договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. Відповідач особистим підписом в Анкеті-заяві засвідчив свою згоду, що вказана Заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг складає договір. Крім того, відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». ОСОБА_1 після отримання карти користувався нею, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Також відповідач звертався до Банку з метою перевипуску карти, отримував перевипущені карти з новими номерами та продовженим строком дії. 
На думку апелянта, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що до суду подано конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач при підписанні анкети-заяви. Крім того, основні умови кредитування викладені у підписаній відповідачем довідці про умови кредитування, де зазначено тип кредитної лінії, пільговий період (30 днів), базова відсоткова ставка за користування кредитом – 3 % в місяць (36% річних), розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії за зняття готівки, умови щодо сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафу та ін.
Апелянт вважає, що суд не взяв до уваги усталену судову практику в аналогічних справах, а саме постанову Верховного Суду від 4 грудня 2019 року по справі №750/6058/17-ц та постанову Верховного Суду від 06 травня 2020 року по справі №358/384/19 та безпідставно послався на висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17. Представник АТ КБ «Приватбанк» також вважає безпідставною відмову у стягненні процентів, оскільки базова відсоткова ставка за користування кредитними коштами була погоджена сторонами.
Просить скасувати заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 20 жовтня 2020 року в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити вказані позовні вимоги.
ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв.
В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник АТ КБ «ПриватБанк» - Рокетська С.В. доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.
ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскільки судове рішення оскаржується в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення процентів, то відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29.11.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір б/н шляхом підписання останнім Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.15).
Згідно підписаної ОСОБА_1 29.11.2010 Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» базова відсоткова ставка на місяць становить 3%. Визначено також пільговий період 30 - днів, розмір та строк внесення щомісячних платежів, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості та розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених Договором, більше ніж 30 днів (а.с. 16).
Згідно долучених АТ КБ «ПриватБанк» копій Довідок ОСОБА_1 згідно Кредитного договору б/н від 29.11.2010 року отримав картки: № НОМЕР_1 терміном дії до 07/14, № НОМЕР_2 терміном дії до 03/16, № НОМЕР_3 терміном дії до 01/20, № НОМЕР_4 терміном дії до 10/20 та № НОМЕР_5 терміном дії до 05/21 (а.с. 14). 
На обґрунтування позову банк надав також Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 (а.с. 17-40).
З наданого банком Розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача станом на 24.08.2020 наявна заборгованість у розмірі 47322,40 грн, яка складається з 33267,48 грн заборгованості за тілом кредиту,0,00 заборгованість за нарахованими відсотками, 14054,92 грн заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн – заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0,00 – заборгованості за пенею, 0,00 – заборгованості за комісією (а.с. 12).
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів та штрафних санкцій, суд виходив з того, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також і самі Умови та Правила, не підписані відповідачем, тому не є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, а також відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Однак, апеляційний суд не може погодитись в повній мірі з таким висновком суду з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема нараховані проценти за користування кредитом.
Встановивши, що сторони обумовили в письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами в розмірі 3% на місяць (36% на рік), відповідач правильність поданого позивачем розрахунку не заперечує, а тому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача нарахованих процентів за користування кредитними коштами.
Відповідач не звертався до суду із заявою про застосування строків позовної давності, а тому стягненню підлягає заборгованість за простроченими відсотками з урахуванням внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості станом на 24.08.2020, тобто за період з листопада 2015 року по час пред`явлення позову.
Враховуючи вказане, рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення на його користь заборгованості за відсотками у розмірі 14054,92 грн.
Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» задовольнити.
Заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 20 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками скасувати.
Ухвалити в цій частини нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , жителя АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (рахунок № НОМЕР_7 , код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299) заборгованість за відсотками за кредитним договором б/н від 29.11.2010 у розмірі 14054 (чотирнадцять тисяч п`ятдесят чотири) гривні 92 копійки та 3153 грн понесених судових витрат.
В решті заочне рішення суду залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                         В.А. Девляшевський 
Судді:                                                                        І.В. Бойчук 
                                                                               В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 10 грудня 2020 року.