КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
Справа № 756/11546/19                                    Головуючий у 1 інстанції: Жук М.В. 
Провадження № 22-ц/824/10095/2020                           Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 жовтня 2020 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                       Шебуєвої В.А., 
суддів                                Оніщука М.І., Крижанівської Г.В..,
секретар                                        Кибукевич О.Є.,
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року про відмову у задоволені заяви ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому проваджені, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
 
в с т а н о в и в:
 
В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому проваджені, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» (далі - ПАТ «Фінростбанк»)  до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначив, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.10.2010 року задоволено позов ПАТ «Фінростбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 51 від 17.04.2008 року задоволено. На підставі вказаного рішення,  19.01.2011 року судом були видані виконавчі листи.  26.03.2019 року між ним та ПАТ «Фінростбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Фінростбанк» Андронова О.Б. укладено договір про відступлення прав вимоги (купівлю-продаж) прав вимоги № 64, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 51 від 17.04.2008 року, укладеним між ПАТ «Фінростбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перейшло до нього. 26.03.2019 року після отримання від ПАТ «Фінростбанк» документів кредитної справи № 51 від 17.04.2008 року ним було виявлено відсутність виконавчого листа, при перевірці даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, відкритих виконавчих проваджень відносно останньої не виявлено. ОСОБА_1 просив замінити у виконавчому провадженні стягувача ПАТ «Фінростбанк», видати дублікат виконавчого листа від 19.01.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та поновити строк для пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому проваджені, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
 В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву в повному обсязі. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його заяви, виходячи з того, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст.1054 ЦК України та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Вирішуючи питання про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд мав виходити з принципу правомірності цього правочину.  Договір про відступлення прав вимоги (купівлю-продаж) прав вимоги № 64 від 26 березня 2019 року є договором цесії, а не договором факторингу. Також, відмовляючи в задоволенні заяви, суд не надав оцінки тому, що ПАТ «Фінростбанк» перебуває на стадії ліквідації та помилково застосував до даних правовідносин Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Законодавство не містить обмежень щодо продажу активів банку на стадії ліквідації у виглядів прав вимоги до боржника лише фінансовим установам.
В судове засідання  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.
ОСОБА_3 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а судове рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Вислухавши пояснення ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26.10.2010 року видані виконавчі листи № 2/3248/2010 від 19.01.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фінростбанк» заборгованості за кредитним договором № 51 від 17.04.2008 року   у розмірі 7 935,36 грн., а також судових витрат у розмірі 199,35 грн.
26.03.2019 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Фінростбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Фінростбанк» Андронова О.Б. укладено договір про відступлення прав вимоги (купівлю-продаж), відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 51 від 17.04.2008 року, укладеним між ПАТ «Фінростбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перейшло до ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому провадженні, видачу дубліката виконавчого листа від 19.01.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та поновлення пропущеного строку для пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання.
Відмовляючи в задоволенні заяви  ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що   відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням чинного законодавства.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Положенням частини п`ятої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Отже, передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договором цесії) є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження (постанова Верховного Суду від 23.07.2019 № 905/1976/16).
Відповідно до ст. 204 ЦК України визначено презумпцію правомірності правочин, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відтак, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни. 
Встановлення обставин, за яких  правочин щодо відступлення права вимоги може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду  заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16).
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що сторонами оспорено договір про відступлення прав вимоги від 26.03.2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Фінростбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Фінростбанк» Андронова О.Б. та   на підтвердження того, що вказаний договір визнаний недійсним у судовому порядку.
Враховуючи викладене у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
Оскільки ОСОБА_1 було надано суду копію договору про відступлення прав вимоги від 26.03.2019 року, укладеного між ним та ПАТ «Фінростбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Фінростбанк» Андронова О.Б., предметом якого було також право вимоги    за кредитним договором № 51 від 17.04.2008 року,  колегія суддів вважає, що заява  ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому провадженні підлягає задоволенню.
Разом з тим, колегія суддів не убачає підстав для задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
 Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України визначено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час набрання законної сили рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26.10.2010 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення. 
Статтею 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до відмітки в рішенні Оболонського районного суду міста Києва від 26.10.2010 року, воно набрало законної сили 06 листопада 2010 року (а.с. 3).
Відтак, строк пред`явлення до виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26.10.2010 року закінчився 06 листопада 2011 року.
Із заявою про поновлення строку для пред`явлення до виконання вказаного виконавчого листа ОСОБА_1 звернувся в серпні 2019 року, тобто, майже через вісім років після закінчення строку для пред`явлення його до виконання.
В заяві ОСОБА_1 лише зазначив, що 26.03.2019 року після отримання від ПАТ «Фінростбанк» документів кредитної справи № 51 від 17.04.2008 року ним було виявлено відсутність виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та просив поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, посилаючись на загальні положення щодо правового значення стадії виконавчого провадження та гарантії виконання судових рішень. 
ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а також не навів обставин, які перешкоджали стягувачеві реалізувати таке право у встановлені строки.
Саме по собі набуття ОСОБА_1 права вимоги за кредитним договором  лише 26.03.2019 року не може бути підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
Відтак, у суду відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Також у суду відсутні підстави для задоволення вимог про видачу дубліката виконавчого листа, оскільки згідно п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України вирішення такого питання залежить від питання про поновлення строків на пред`явлення виконавчого листа.
Враховуючи викладене, ухвала  Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 - в частині вимог про заміну сторони у виконавчому проваджені.
 
Керуючись ст. ст. 367, 376, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати ухвалу  Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому проваджені, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Замінити стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виданого Оболонським районним судом м. Києва виконавчого листа про стягнення з  ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк»   заборгованості за кредитним договором.
В іншій частині заяви  ОСОБА_1  відмовити.
 
Дані про учасників справи:
ОСОБА_1 , місце проживання  АДРЕСА_1 
Публічнеакціонернетовариство«Фінростбанк», місцезнаходження 65048, м. Одеса, вул. В.Арнаутська, 2-Б
ОСОБА_2 , місце проживання  АДРЕСА_2 
ОСОБА_3 , місце проживання  АДРЕСА_3 .
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в частині вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадження шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
 
Повне судове рішення складено 28  жовтня 2020 року. 
 
Суддя-доповідач                                                     Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Оніщук М.І.
 
                                                                                Крижанівська Г.В.