УХВАЛА
27 листопада 2020 року 
м. Київ
справа №9901/348/20
адміністративне провадження №П/9901/348/20
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Усенко Є.А., розглянув матеріали позовної заяви громадянина ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
Громадянин ОСОБА_1 02.11.2020 (згідно з відбитком календарного штемпеля поштового відправлення) (далі -  позивач) подав до Верховного Суду як суду першої інстанції позов, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність Президента України (далі - відповідач) щодо не зупинення дії постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати пенсії окремим категоріям громадян» від 24.12.2019 №1088 (далі - Постанова № 1088) як такої, що не відповідає статтям 8, 19, 21, 22, 24, 46, 92, 113 Конституції України, з одночасним зверненням до Конституційного Суду України щодо її конституційності, та такої, що порушує права позивача; зобов`язати Президента України зупинити дію Постанови № 1088; стягнути з Президента України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 170'028,00 грн шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.
Ухвалою Верховного Суду від 09.11.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху на підставі частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв`язку з її не відповідністю пункту 4 частини п`ятої статті 160 КАС: позовні вимоги, які позивач вказав у позовній заяві, адресовані тільки Президенту України, тоді як відповідачами в позовній заяві зазначені Президент України та Офіс Президента України. 
ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із уточненою позовною заявою, в якій визначено відповідачем Президента України.
Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, зокрема, з`ясовуючи у відповідності з пунктом 4 частини першої статті 171 КАС, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства, Верховний Суд виходить з такого.
За змістом статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Наведеним положенням Конституції України дано офіційне тлумачення у рішеннях Конституційного Суду України від 25.11.1997 № 6-зп та від 25.12.1997 №9-зп.
У мотивувальній частині рішення від 25.11.1997 №6-зп Конституційний Суд України зазначив, що громадянин може звертатися із скаргою до суду, якщо він вважає, що порушено або порушуються його права чи свободи, створено або створюються перешкоди для реалізації конституційних прав і свобод тощо.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права (охоронюваного законом інтересу), але вимагає, щоб порушення, щодо усунення негативних наслідків якого особа звертається до суду, було реальним, тобто стосувалося індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Наведені положення Конституції України знайшли відображення у частині першій статті 2 КАС, за змістом якої завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Предметом оскарження згідно з позовом ОСОБА_1 є бездіяльність Президента України, яка полягає у не зупиненні дії Постанови №1088 з підстав її невідповідності Конституції України та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII. Позивач вважає, що Постанова №1088 не відповідає принципу верховенства права, звужує обсяг його прав та порушує конституційне право на соціальний захист. 
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Президента України визначені у статті 266 КАС. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої цієї статті її правила поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності), зокрема указів і розпоряджень, дій чи бездіяльності Президента України.
В адміністративних справах про оскарження актів, дій чи бездіяльності Президента України визначальним є предмет спору, тобто зміст (суть) його актів, дій чи бездіяльності, а також правовий статус Президента України у спірних правовідносинах. 
Конституційний Суд України в рішенні від 05.10.2005 №6-рп/2005 (справа за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень частини першої статті 103 Конституції України в контексті положень її статей 5, 156 та за конституційним зверненням громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про офіційне тлумачення положень частин другої, третьої, четвертої статті 5 Конституції України), аналізуючи положення частини четвертої статті 5 Конституції України «ніхто не може узурпувати державну владу» у системному зв`язку з положеннями частин другої, третьої цієї статті, іншими положеннями Основного Закону України, дійшов висновку, що узурпація державної влади означає неконституційне або незаконне її захоплення органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, громадянами чи їх об`єднаннями тощо. 
Гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6 Конституції України) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Про це йдеться і в Рішенні Конституційного Суду України у справі про фінансування судів від 24.06.1999 №6-рп/99 (абзац перший пункту 2 мотивувальної частини). 
Відповідно до статті 102 Конституції України Президент України є главою держави і виступає від її імені. Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина. 
Згідно з пунктом 15 частини першої статті 106 Конституції України Президент України зупиняє дію актів Кабінету Міністрів України з мотивів невідповідності Конституції з одночасним зверненням до Конституційного Суду України щодо їх конституційності. 
Частинами другою, третьою цієї статті встановлено, що Президент України не може передавати свої повноваження іншим особам або органам. Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України. 
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, як дискреційні повноваження слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Зміст наведених правових норм і рішень Конституційного Суду України у їх системному зв`язку дає підстави для висновку, що жодним іншим органом або посадовою, службовою особою, окрім виключно Президента України, не можуть здійснюватись повноваження і прийматись рішення, які згідно з Конституцією України належать до компетенції глави держави, в тому числі і судами, які не відносяться до законодавчої або виконавчої влади. 
Зважаючи на конституційний статус Президента України, як гаранта державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина, його участь у вирішенні питання щодо зупинення дії актів Кабінету Міністрів України з мотивів невідповідності Конституції є юридичною формою реалізації його повноважень у сфері конституційних правовідносин.
Отже, саме до компетенції Президента України належить вирішення питання стосовно можливості зупинення актів Кабінету Міністрів України, зокрема і постанови №1088 від 24.12.2019, з мотивів невідповідності Конституції України з одночасним зверненням до Конституційного Суду України щодо їх конституційності. 
З огляду на положення Конституції України та КАС щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача, підміняти його і перебирати на себе повноваження, надані Конституцією України главі держави. 
Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 14.03.2017 у справі №800/323/16. Відступу від такого висновку Велика Палата Верховного Суду не зробила.

З огляду на викладене у порядку адміністративного судочинства до Верховного Суду як суду першої інстанції можуть оскаржуватися тільки ті правові акти, дії чи бездіяльність, зокрема, Президента України, які прийнято (вчинено) у правовідносинах, у яких Президент України реалізовує свої владні (управлінські) функції.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Оскільки вимоги позивача знаходяться поза межами судового спору взагалі, а не тільки спору, який не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, підстав для роз`яснення позивачу, до суду якої юрисдикції він може звернутися з такими вимогами, немає.
Наслідки відмови у відкритті провадження в адміністративній справі визначені нормою частини п`ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170, статями 266, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом громадянина ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку, в разі залишення її без змін, або після закінчення строку на апеляційне оскарження. 

...........................
Є.А. Усенко,
Суддя Верховного Суду