ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/263/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Принцевської Н.М.
суддів: Головея В.М., Діброви Г.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Секретар судового засідання: Соловйова Д.В.;
Представники сторін в судове засідання не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Українське Дунайське пароплавство” 
на рішення Господарського суду Одеської області від 26.08.2020
у справі №916/263/20
за позовом Приватного акціонерного товариства “Українське Дунайське пароплавство”
до Приватного акціонерного товариства “Дунайсудноремонт”
про визнання недійсним договору №416 ТС на виконання ремонтних робіт від 04.07.2019
(суддя першої інстанції: Мостепаненко Ю.І., дата та місце ухвалення рішення: 26.08.2020, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

03.02.2020 Приватне      акціонерне товариство "Українське Дунайське пароплавство" (далі – ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство"      звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт" (далі – ПрАТ "Дунайсудноремонт"), в якій просить суд визнати недійсним договір №416 ТС на виконання ремонтних робіт від 04.07.2019, укладений між ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" та ПрАТ "Дунайсудноремонт", а також просить суд стягнути з відповідача      витрат по сплаті судового збору.
В обґрунтування позовних вимог ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" зазначає наступне.
Відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідач взяв на себе зобов`язання з виконання робіт по ремонту т/х "Задонск" на території заводу виконавця протягом 20-ти календарних днів від дати початку ремонтних робіт із встановленою вартістю ремонту - 1   486   729,48 грн.
Разом з тим, з метою уникнення відповідальності згідно п. 2.3.2 договору за порушення кінцевого терміну виконання робіт та задля несплати в подальшому замовнику штрафних санкцій, між сторонами були укладені додаткові угоди до договору №416 ТС, а саме: №1 від 20.08.2019 та №2 від 06.09.2019, якими збільшено строк виконання ремонтних робіт до 65 днів та вартість робіт до 1      624   745,77 грн.
Позивач зазначає, що станом на день підписання додаткової угоди №2 від 06.09.2019 термін виконання робіт вже сплинув, судно було передано відповідачем з ремонту 06.09.2019 згідно акту прийомки судна №002.
Як вказує позивач, підписання додаткової угоди №2 від 06.09.2019 не мало на меті настання правових наслідків, що обумовлені такою угодою, чим порушено вимоги ч. 5   ст. 203 ЦК України.
Окрім цього, заявляючи вимогу про визнання недійсним договору №416 ТС від 04.07.2019, позивач зазначив, що додаткова угода №2 від 06.09.2019 є невід`ємною частиною договору №416 ТС на виконання ремонтних робіт від 04.07.2019, а тому підлягає визнанню недійсною одночасно з основним договором.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.08.2020 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що позивач не надав до матеріалів справи будь-яких письмових доказів, які б підтверджували той факт, що спірний договір №416ТС від 04.07.2019 року суперечить нормам   Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.
Також суд вказав, що укладанням додаткових угод: №1 від 20.08.2019 та №2 від 06.09.2019 до договору, підписаними з боку позивача в.о. головного інженера ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" та заступником голови Правління відповідача, здійсненням оплати за надані відповідачем послуги      за договором, позивач фактично погодив та прийняв до виконання укладений від імені позивача договір, що виключає наявність правових підстав для визнання його недійсним.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 26.08.2020 скасувати та прийняти нове – про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Апелянт вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим, безпідставним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Заявник апеляційної скарги вказує, що підписаний від імені ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" договір є недійсним, тому що в.о. головного інженера позивача О.Гармаш не мав необхідного обсягу повноважень, яка передбачена Статутом ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство", а саме, Правління не давало згоди на підписання спірного договору. Крім того, у довіреності не вказано право особи на вчинення правочинів від імені товариства, якщо ринкова вартість послуг, що є предметом, становить  10% активів за даними останньої річної фінансової звітності.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Українське Дунайське пароплавство” на рішення Господарського суду Одеської області від 26.08.2020 по справі №916/263/20 залишено без руху.
15.10.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява від Приватного акціонерного товариства “Українське Дунайське пароплавство” про усунення недоліків, допущених в апеляційній скарзі на рішення Господарського суду Одеської області від 26.08.2020 по справі №916/263/20, в якій апелянт надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3153 грн.              
У зв`язку з перебуванням судді учасника колегії суддів Ярош А.І. з 15.10.2020 по 30.10.2020 у відпустці, 16.10.2020 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи для визначення судді, який є суддею учасником колегії суддів по справі №916/263/20.
Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2020 визначено колегію суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Принцевської Н.М., суддів – Головея В.М., Діброви Г.І.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства “Українське Дунайське пароплавство” на рішення Господарського суду Одеської області від 26.08.2020 по справі №916/263/20, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 30.11.2020 о 14-30 год.
В судове засідання представники сторін не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив. Від Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" 30.11.2020 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Розглянувши у судовому засіданні зазначене клопотання, колегія суддів ухвалила відмовити в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства “Українське Дунайське пароплавство”, розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників учасників судового процесу, з огляду на наступне.
Зазначаючи про необхідність відкладення розгляду справи, апелянт вказав, що представник позивача ОСОБА_1 30.11.2020 зайнята в іншому судовому процесі, інший представник позивача Яременко Юлія Іванівна з 25.11.2020 по 02.12.2020 перебуває на лікарняному.
Ухвалою суду явка сторін обов`язковою не визнавалась, у разі необхідності керівник підприємства мав право особисто з`явитися до суду, або укласти договір про надання правової допомоги з іншим представником, проте вказаними правами не скористався, а тому судова колегія вважає, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні. При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що апеляційне провадження у справі відкрите 19.10.2020, про що повідомлено сторін, а відтак відповідач був завчасно обізнаний про дату судового засідання і мав змогу забезпечити явку свого представника.
Відповідно до приписів ст.129 Конституції України, ст.2 Господарського процесуального кодексу України своєчасний розгляд справи є одним із завдань судочинства, що відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
У свою чергу суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст.202 ГПК Укараїни).
Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 Господарського процесуального кодексу України  та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно з ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 04.07.2019 між ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" в особі в.о. головного інженера Олександра Гармаша, який діяв на підставі наказу ПрАТ "УДП" від 29.05.2019 №223, довіреності №Д/Юс-44 від 29.05.2019, як замовником, та ПрАТ "Дунайсудноремонт" в особі голови Правління Валерія Сідякова, який діяв на підставі Статуту, як виконавцем, було укладено Договір №416 ТС на виконання ремонтних робіт (надалі - договір), відповідно до умов якого визначено, що замовник передає, а виконавець приймає на себе виконання робіт по ремонту т/х "Задонск" на території заводу виконавця. Виконавець зобов`язується виконати ремонт своєю робочою силою, своїми субпідрядниками, своїми матеріалами і засобами в повному обсязі і відповідно до ремонтної відомості, яка є додатком №1 до цього договору. Замовник зобов`язується подати судно на завод виконавця в строки, узгоджені сторонами, прийняти та оплатити роботу, виконану виконавцем згідно з цим договором і, у разі виявлення допущених у роботі від Договору або невідповідностей, заявити про них виконавцю.
Згідно з п. 1.2 Договору, якщо в процесі ремонту на вимогу Регістра судноплавства України з`явиться необхідність у виконанні додаткових робіт, не передбачених ремонтною відомістю, то обсяг додаткових робіт повинен бути погоджений замовником та виконавцем і оформлений відповідним доповненням до договору.
Відповідно до п. 1.3.3 Договору, замовник має право анулювати частину позицій ремонтної відомості, а також зменшити або збільшити обсяг в період ремонту судна. Якщо в процесі ремонту замовник зажадає внести зміни в технічні умови, то така зміна, якщо воно не виключає переробки вже виконаних робіт і подорожчання ремонту, і виконавець має можливість виконати ці роботи у встановлений договором термін, виконавець виконує ремонт без збільшення ціни договору і без збільшення терміну.
Згідно з п. 1.4.1. Договору термін виконання робіт встановлюється в кількості 20 календарних днів від дати початку ремонтних робіт. До встановленого терміну повинні бути повністю закінчені всі ремонтні роботи, проведені випробовування, усунуті всі виявленні під час випробувань дефекти і недоліки в відокремлених виконавцем деталях.
Відповідно до п. 1.4.2. Договору приймання судна в ремонт оформлюється Актом приймання судна в ремонт і дата цього акту вважається датою початку робіт.
Згідно з п. 1.4.3. договору датою закінчення ремонту судна вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання виконаних робіт та акту виходу судна з ремонту.
Відповідно до п. 1.4.4 Договору, якщо вартість додаткового обсягу робіт буде перевищувати 10% від початкової вартості ремонту, або обсяг додаткових робіт технологічно або технічно неможливо виконати в передбачені договором строки, то виконавець має право претендувати на встановлення додаткового терміну, необхідного для закінчення ремонту судна, узгодженого сторонами в додатку до договору, згідно з п. 1.2 Договору.
Умовами п.п. 2.1.1. п. 2.1. Договору визначено, що вартість ремонту становить 1   486   729,48 грн., в тому числі ПДВ - 247   788,25 грн. вартість ремонту відповідно до Попередньої ремонтної відомості. В ціну вартості робіт включаються також: витрати, пов`язані з перебування судна на заводі виконавця, буксируванням, докування суден, приймально-здавальними випробуваннями, включаючи інші витрати і збори; витрати, пов`язані із забезпеченням збереження судна, отриманням експертної чи іншої ліцензії та приймання судна РСУ. Витрати зі спостереження РСУ за ремонт суден, а також пов`язані з видачею документів, несе замовник.
Відповідно до п. 2.2. Договору порядок розрахунків здійснюється замовником в наступному порядку: 50% від ціни Договору у розмірі 743   364,74 грн. з ПДВ при постановці судна у ремонт протягом 3 банківських днів з дати отримання від виконавця оригіналу належним чином оформленого рахунку, але не раніше ніж за місць до узгодженої запланованої дати постановки судна в ремонт. Запланована дата постановки судна в ремонт узгоджується сторонами. Остаточний розрахунок за вирахуванням сплачених замовником платежів протягом 3 банківських днів з дня отримання замовником від виконавця оригінали належним чином оформленого рахунку та за умови наявності підписаних сторонами Актів здачі приймання наданих послуг, виконавчої ремонтної відомості (які видаються замовнику в день підписання Акту приймання судна з ремонту).
Згідно з п. 2.3.2 Договору, у разі порушення кінцевого терміну виконання робіт виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних робіт за кожний день прострочення, плюс індекс інфляції та 3% річних.
Відповідно до п. 3.1 Договору, приймання судна на завод виконавця здійснюється в момент підписання акту приймання судна в ремонт. Даний акт повинен бути підписаний протягом 2-х робочих днів з моменту прибуття судна на завод виконавця.
Після виконання всього комплексу ремонтних робіт по судну, виконання всіх необхідних випробувань і усунення виявлених в ході випробувань дефектів і недоліків, оформляється акт приймання виконаних робіт (п. 3.2 Договору).
Відповідно до п. 8.1. Договору термін дії цього Договору встановлюється з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку - до повного виконання всіх умов Договору.
04.07.2019 року між ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" та ПрАТ "Дунайсудноремонт" було підписано Акт №001 приймання в ремонт т/х "Задонск".
На виконання обов`язку зі сплати за виконані відповідачем ремонтні роботи за договором №417 ТС від 04.07.2019, позивачем на користь відповідача було сплачено грошові кошти у розмірі: 162      000 грн. відповідно до платіжного доручення №LGF923 від 10.10.2019; 399 999,97 грн. відповідно до платіжного доручення №LGF225 від 20.08.2019; 217      765,07 грн. -      відповідно до платіжного доручення №LGF61 від 05.08.2019; 125   599,70 грн. - відповідно до платіжного доручення №LGF48 від 01.08.2019.
20.08.2019 між сторонами було підписано Додаткову угоду №1 до Договору №416 ТС на виконання ремонтних робіт від 04.07.2019 року, відповідно до якої, у зв`язку зі збільшенням обсягу додаткових ремонтних робіт на т/х "Задонск" та, відповідно до умов договору на виконання ремонтних робіт №416 ТС від 04.07.2019, перший абзац пункту 1.4.1. розділу 1 "Предмет Договору" викладено в наступній редакції: "1.4.1. Термін виконання робіт т/х "Задонск" встановлюється в кількості 90 календарних днів від дати початку ремонтних робіт".
Зазначена Додаткова угода №1 від 06.09.2019 підписана ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" в особі в.о. головного інженера О.Гармаш, який діє на підставі наказу ПрАТ "УДП" від 29.05.2019, довіреності №Д/ЮС-44 від 29.05.2019 та статуту, та ПрАТ "Дунайсудноремонт" в особі голови Правління Валерія Сідякова, який діє на підставі статуту.      
06.09.2020 між сторонами було підписано Додаткову угоду №2 до Договору №416 ТС на виконання ремонтних робіт від 04.07.2019 року, відповідно до якої, у зв`язку зі збільшенням обсягу і вартості непередбачених робіт на т/х "Задонск" та відповідно до умов Договору на виконання ремонтних робіт №416 ТС від 04.07.2019, перший абзац пункту 1.4.1. розділу 1 "Предмет Договору" викладено в наступній редакції: "1.4.1. Термін виконання робіт т/х "Задонск" встановлюється в кількості 65 календарних днів від дати початку ремонтних робіт".
Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №2 від 06.09.2019 до Договору №416 ТС на виконання ремонтних робіт від 04.07.2019 вирішено перший і другий абзац п. 2.1.1. розділу 2. "Вартість робіт, порядок розрахунків і відповідальність" викласти в наступній редакції: " 2.1.1. Вартість ремонту становить 1   624   745,77 грн., в тому числі ПДВ - 270      790,96 грн. Вартість ремонту відповідно до виконавчої ремонтної відомості".
Зазначена Додаткова угода №2 від 06.09.2019 підписана ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" в особі заступника голови Правління Олексія Тарасенко, який діє на підставі довіреності №Д/ЮС від 29.05.2019 та статуту, та ПрАТ "Дунайсудноремонт" в особі голови Правління Валерія Сідякова, який діє на підставі статуту.      
06.09.2019 між представником ПрАТ "Дунайсудноремонт" в особі 
голови Правління Сідякова В.А. та представника ПрАТ “Українське Дунайське пароплавство” в особі заступника голови Правління Тарасенко А.В. складено акт №002 прийомки судна з ремонту, згідно якого виконавець виконав, а замовник прийняв ремонтні роботи т/х “Задонск” згідно договору №416 від 04.07.2019р., згідно якого встановлено, що виконавцем виконано, а замовником прийнято роботи згідно з технічною документацією та умовами контракту. Акт прийомки зі сторони замовника підписаний заступником голови правління Тарасенко А.В., в.о. начальника технічної служби Сениловим І.В., суперінтендантом ТС ОСОБА_2 , капітаном т/х “Задонск” Коробейниковим В.П. та ст. мех. т/х “Задонск” Боркут В.М.
Окрім цього, 06.09.2019 між сторонами підписано акт виконаних робіт №003, яким засвідчено виконання робіт відповідачем та їх прийняття позивачем. Окрім цього, вказано, що кінцева вартість робіт згідно з виконавчою відомістю складає 1   624   745,77 грн., в т.ч. ПДВ 270   790,96 грн.
Позивач вважає, що договір №416 ТС від 04.07.2019 підлягає визнанню недійсним, з огляду на те, що договір з боку позивача укладено особою без необхідного обсягу повноважень, передбачених Статутом ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" на підписання цього правочину, а саме правління не надавало своєї згоди на підписання цього договору, а у довіреності Гармаша О.С. не вказане про вчинення правочинів від імені товариства, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить до 10% активів товариства за даними останньої річної фінансової звітності товариства, відповідно до п.9.4.7 Статуту. Вказані обставини стали підставою для звернення ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" до Господарського суду Одеської області з відповідними позовними вимогами.
          Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Як передбачено ч. ч. 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Як зазначалося раніше, 04.07.2019 між ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" в особі в.о. головного інженера Олександра Гармаша, який діяв на підставі наказу ПрАТ "УДП" від 29.05.2019 №223, довіреності №Д/Юс-44 від 29.05.2019, як замовником, та ПрАТ "Дунайсудноремонт" в особі голови Правління Валерія Сідякова, який діяв на підставі Статуту, як виконавцем, було укладено Договір №416 ТС на виконання ремонтних робіт (надалі - договір), відповідно до умов якого визначено, що замовник передає, а виконавець приймає на себе виконання робіт по ремонту т/х "Задонск" на території заводу виконавця. Виконавець зобов`язується виконати ремонт своєю робочою силою, своїми субпідрядниками, своїми матеріалами і засобами в повному обсязі і відповідно до ремонтної відомості, яка є додатком №1 до цього договору. Замовник зобов`язується подати судно на завод виконавця в строки, узгоджені сторонами, прийняти та оплатити роботу, виконану виконавцем згідно з цим договором і, у разі виявлення допущених у роботі від Договору або невідповідностей, заявити про них виконавцю.
Відповідно до 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Як передбачено ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
Представництвом, відповідно до ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
У відповідності до ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 Цивільного кодексу України).
Статтею 97 Цивільного кодексу України встановлено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 145 Цивільного кодексу України, вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників.
Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад   (ч. 1 ст. 99 Цивільного кодексу України).
Частиною 4 ст. 62 Закону України "Про господарські товариства" встановлено, що дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.
Так, як вбачається з матеріалів справи, Пунктом 9.4.1 Статуту Приватного акціонерного товариства „Українське Дунайське пароплавство" визначено, що виконавчим органом Товариства, що здійснює управління поточною діяльністю Товариства, є Правління Товариства на чолі з Головою Правління.
Відповідно до п.9.4.7 Статуту Приватного акціонерного товариства „Українське Дунайське пароплавство", до      компетенції Правління зокрема, але не виключно, належить прийняття рішення про вчинення правочинів від імені Товариства, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить до 10% активів Товариства за даними останньої річної фінансової звітності Товариства.
Для здійснення оперативного керівництва поточною діяльністю Товариства Голова Правління самостійно, зокрема підписує (або уповноважує на підписання іншу посадову особу Товариства) всі документи грошового, кредитного, майнового та немайнового характеру, звіти та баланси, листи, звернення та інше (абз. 9 п. 9.4.11 Статуту).
Як вбачається з Наказу №223 від 29.05.2019 року для оперативного рішення виробничих завдань та контролю за витрачанням грошових коштів, з 29.05.2019 року визначено адміністративну підпорядкованість структурних підрозділів ПрАТ "УДП", поміж іншого у п. 1.6 Наказу на в.о. головного інженера Гармаш О. покладено у підпорядкування технічна служба, ГВСП "База технічного обслуговування флоту" та ГВСП "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод", що підпорядковуються функціонально.
При цьому, у п. 2 вищезазначеного Наказу визначено, що з 29.05.2019 року, з урахуванням підпорядкування структурних підрозділів, вказаного у п.1 даного наказу, на підставі виданих письмових довіреностей надано за завідуванням повноваження та призначено відповідальними заступників голови Правління, в тому числі і виконувачів обов`язків заступників голови Правління, та головного інженера, в тому числі і виконувача обов`язків головного інженера, за затвердження техніко-економічного обґрунтування необхідності укладання договорів/контрактів/угод; підписання за завідуванням та скріплення печаткою ПрАТ "УДП" всіх видів договорів/контрактів/угод, додаткових угод до них, розпоряджень про призначення відповідальних осіб за виконання договорів/контрактів/угод та актів виконаних робіт за ними або інших документів, що підтверджують їх виконання.
В матеріалах справи міститься довіреність Приватного акціонерного товариства „Українське Дунайське пароплавство" №Д/ЮС-44 від 29.05.2019 року, відповідно до якої позивач в особі голови Правління Чалого Д.С. уповноважує в.о. головного інженера ПрАТ "УДП" - Гармаша О.С., на, зокрема затвердження техніко-економічного обґрунтування необхідності укладання договорів/контрактів/угод, підписання та скріплення печаткою ПрАТ "УДП" всіх видів договорів/контрактів/угод, додаткових угод до них, розпоряджень про призначення відповідальних осіб за виконання договорів/контрактів/угод та актів виконаних робіт за договорами, ініціатором укладання яких є підрозділи, що підпорядковані головному інженеру ПрАТ "УДП".
Таким чином, видана довіреність в.о. головного інженера Гармашу О.С., цілком відповідає розподілу функціональних обов`язків, покладених на нього Наказом №223 від 29.05.2019 року. Вказана довіреність      діє до 31.12.2019 року      та видана без права передоручення.
Згідно з положеннями ч. 1, 2   ст. 237 Цивільного кодексу України,                   представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
В силу припису   ст. 239 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.
Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (ст. 241 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч.2   ст. 244 Цивільного кодексу України   представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи.
Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (ст. 246 Цивільного кодексу України).
Представництво за довіреністю припиняється у разі: 1) закінчення строку довіреності; 2) скасування довіреності особою, яка її видала; 3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; 4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність; 5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність; 6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності (ч.1   ст. 248 Цивільного кодексу України).
Положеннями   ст. 92 Цивільного кодексу України   встановлено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта в частині відсутності повноважень в.о. головного Гармаша О.С., зокрема через незазначення у довіреності про вчинення правочинів від імені Товариства, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить до 10% активів Товариства за даними останньої річної фінансової звітності Товариства, оскільки на в.о. головного інженера Гармаша О.С. довіреністю №Д/ЮС-44 від 29.05.2019 року було уповноважено як посадову особу, у відповідності до абз. 9 п. 9.4.11 Статуту ПрАТ "УДП", здійснювати визначений обсяг повноважень, передбачених Наказом №223 від 29.05.2019 року, в тому числі затвердження техніко-економічного обґрунтування необхідності укладання договорів/контрактів/угод, підписання та скріплення печаткою ПрАТ "УДП" всіх видів договорів/контрактів/угод, додаткових угод до них, розпоряджень про призначення відповідальних осіб за виконання договорів/контрактів/угод та актів виконаних робіт за договорами, ініціатором укладання яких є підрозділи, що підпорядковані головному інженеру ПрАТ "УДП". 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що у вказаній довіреності у повній мірі, без обмежень, наділено Гармаш О. правом підпису та скріплення печаткою договорів, що відноситься до сфери його підпорядкування, в тому числі на укладання договору №416-ТС від 04.07.2019 року на виконання ремонтних робіт.
Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.
Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Приписами статті 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Отже, чинним законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст. 215 Цивільного кодексу України).
Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.
При цьому, зміст правочину відповідно до ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Тобто, виходячи з наведених приписів позивач, звертаючись із даним позовом до суду з вимогою про визнання недійсним договору зобов`язаний довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними на момент їх вчинення і настання відповідних наслідків.
Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися в межах корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним (пункт 3.2.       рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України).
Таким чином, дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає в правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекти волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.
З огляду на таке, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають із юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.
При цьому, частиною четвертою статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.
Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов`язок відшкодувати завдані товариству збитки.
Однак закон ураховує, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.
Частина третя статті 92 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 Цивільного кодексу України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.
Разом із тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.
Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.
Разом з тим, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.
З огляду на вищевикладене, враховуючи наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що схвалений юридичною особою правочин не можна визнати недійсним.
Як вбачається з матеріалів справи,      підписання договору супроводжувалось наступним його схваленням представниками позивача, а саме відповідно до аркушу погодження до договору на виконання ремонтних робіт № 416 ТС від 04.07.2019р. між ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" та ПрАТ “Дунайсудноремонт”, укладення договору № 416 ТС від 04.07.2019 з боку позивача було погоджено: в.о заступника голови правління - Москаленко О., в.о заступника голови правління - Громченко В., головним бухгалтером Тостоган В., заступником начальника юридичної служби — Рябуха Л., в.о. начальника СЕБЗК — Гжимайло Б., провідним економістом відділу казначейства - Храновською Н., та в.о. начальника технічної служби - Сеніловим І., тобто укладання спірного договору було цілком схвалено представниками позивача.
Крім того, на виконання обов`язку зі сплати за виконані відповідачем ремонтні роботи за договором №417 ТС від 04.07.2019, позивачем на користь відповідача було сплачено грошові кошти у розмірі: 162      000 грн. відповідно до платіжного доручення №LGF923 від 10.10.2019; 399   999,97 грн. відповідно до платіжного доручення №LGF225 від 20.08.2019; 217   765,07 грн. -      відповідно до платіжного доручення №LGF61 від 05.08.2019; 125   599,70 грн. - відповідно до платіжного доручення №LGF48 від 01.08.2019.
05.12.2019 листом №ЧМ/406 в.о. голови Правління ПрАТ “УДП” Хомяков О. повідомив директора ПрАТ “Дунайсудноремонт” В. Сідякова про наявність фінансових складнощів, що стало підставою для несвоєчасної сплати виставлених відповідачем рахунків та надав пропозицію про затвердження графіку погашення заборгованості перед відповідачем.
Разом з тим, у зв`язку із неналежним виконанням взятого на себе обов`язку із погашення заборгованості, ПрАТ "Дунайсудноремонт" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" про стягнення заборгованості за договором №416 ТС від 04.07.2019.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.02.2020, залишеним без змін Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2020      у справі №916/3464/19 стягнуто з ПрАТ "УДП" на користь ПрАТ "Дунайсудноремонт"      719   381,03 грн. - основної заборгованості,44859,40 грн. - пені та 4   156,96 грн. - 3% річних та витрати по сплаті судового збору у розмірі 11   528,33 грн.
З огляду на подання Приватним акціонерним товариством „Українське Дунайське пароплавство" даного позову про визнання договору №416ТС від 04.07.2019 року недійсним, на думку господарського суду, є ухиленням позивача від виконання умов спірного договору, враховуючи наступне погодження посадовими особами позивача договору шляхом перерахування коштів відповідачу на виконання взятих на себе зобов`язань за договором, що свідчить про схвалення і прийняття усіх умов оспорюваного договору.
До того ж позивач не надав до матеріалів справи будь-яких письмових доказів, які б підтверджували той факт, що спірний договір №416ТС від 04.07.2019 року суперечить нормам   Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.
При цьому, укладанням Додаткових угод: №1 від 20.08.2019 та №2 від 06.09.2019 до Договору, підписаними з боку позивача в.о. головного інженера ПрАТ "УДП" Гармаш О. та заступником голови правління О.Тарасенко, здійсненням оплати за надані відповідачем послуги      за договором, позивач фактично погодив та прийняв до виконання укладений від імені позивача договір, що виключає наявність правових підстав для визнання його недійсним.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" про визнання договору недійсним.
Суд зазначає, що при звверненні з позовом позивач, посилаючись на норми ст. 203 Цивільного кодексу України, не довів наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує недійсність таких правочинів. Без доведення позивачем зазначених обставин у суду були відсутні підстави для задоволення відповідного позову, а доводи апелянта не доводять зворотнього. 
Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем в апеляційній скарзі не наведено доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення суду відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства “Українське Дунайське пароплавство” на рішення Господарського суду Одеської області від 26.08.2020 у справі №916/263/20 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 26.08.2020 у справі №916/263/20 залишається без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
          Керуючись ст.ст. 129,   269,   275,   276,   281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Українське Дунайське пароплавство” на рішення Господарського суду Одеської області від 26.08.2020 у справі №916/263/20 залишити без задоволення.
          Рішення Господарського суду Одеської області від 26.08.2020 у справі №916/263/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Головуючий суддя:                                                                   Н.М. Принцевська

Судді:                                                                                                     В.М. Головей

                                                                                                        Г.І. Діброва