ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" жовтня 2020 р.   м.Київ           Справа№ 925/308/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:                     Станіка С.Р.
суддів:            Тарасенко К.В. 
          Тищенко О.В. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу   Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс Груп" 
на рішення      Господарського суду Черкаської області 
від                     18.05.2020 
у справі           №925/308/20 (суддя Дорошенко М.В.)
за позовом      Фізичної особи - підприємця Кисленко Олени Леонтіївни 
до                      Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс Груп" 
про                    стягнення 29 437,00 грн.

                                                            ВСТАНОВИВ: 

Короткий зміст позовних вимог  
Фізична особа - підприємець Кисленко Олена Леонтіївна (далі  - позивач, ФОП Кисленко О.Л.) звернулася до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс Груп" (далі   - відповідач, ТОВ "Імпекстранс Груп") про стягнення 29437,00 грн. боргу за надані послуги.
В обґрунтування позову позивач вказав на невиконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих йому позивачем послуг за укладеним між сторонами договором про замовлення послуги експедирування вантажів від 30.10.2019 №112 та заявкою на перевезення вантажу міжнародного сполучення від 31.10.2019 №319-2.
Позивач у позові просив  суд стягнути з відповідача на користь позивача 2102,00 грн. судового збору та 4500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

          Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення 
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.05.2020 у справі №925/308/20 позов Фізичної особи - підприємця Кисленко Олени Леонтіївни - задоволено повністю. Вирішено судовий збір в сумі 2102,00 грн. та витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 4500,00 грн. покласти на відповідача. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс Груп" на корить Фізичної особи - підприємця Кисленко Олени Леонтіївни - 29437,00 грн. боргу, 2102,00 грн. судового збору та 4500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивовано тим, що  відповідач порушив грошове зобов`язання за договором від 30.10.2019 №112 та заявкою від 31.10.2019 №319-2 щодо оплати наданих позивачем послуг в сумі 29437,00 грн., строк виконання якого настав, і тим самим порушив право позивач на своєчасне одержання плати за надані послуги у вказаній сумі. Крім того, судом першої інстанції присуджено до стягнення з відповідача ан користь позивача 2102,00 грн. судового збору та 4500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач (ТОВ "Імпекстранс Груп") звернувся 10.06.2020 до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 18.05.2020 у справі №925/308/20 та ухвалити нове, яким у задоволенні вимог Фізичної особи - підприємця Кисленко Олени Леонтіївни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс Груп" відмовити повністю.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи що привело до неправильного вирішення спору. 
Відповідач в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що умовами договору сторони погодили, що експедитор-1 розраховується з експедитором-2 виключно коштами замовника та виключно після їх отримання експедитором-1, проте, замовник до цього часу не розрахувався з експедитором, а тому відсутні підстави для оплати згідно заявки. Таким чином, скаржник вважає, що позивач не вжив усіх заходів, необхідних для належного виконання ним зобов`язання у розумінні ст. 193 Господарського процесуального кодексу України, оскільки жодних листів з уточненнями чи розрахувався замовник на адресу відповідача - не надходило. 

Короткий зміст заперечень проти доводів апеляційної скарги 
11.08.2020 від позивача через канцелярію Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду згідно з приписами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні. 
Зокрема, позивач посилався на те, що умови укладеної між сторонами заявки мають пріоритет по відношенню до умов договору, що зокрема узгоджено сторонами у пунктах 3.2 та 3.5 договору, і саме у заявці між сторонами було погоджено строк розрахунку протягом 14 календарних днів після отримання оригіналів документів згідно переліку, тобто, отримання оригіналів документів і є тією подією, від якої відраховується 14-денний строк на оплату наданих послуг. 
Крім того, замовником перевезення було здійснено розрахунок з відповідачем 21.11.2019, що підтверджується платіжним дорученням № 5573 від 21.11.2019, яке позивач подав разом з відзивом на апеляційну скаргу, просив долучити до матеріалів справи та врахувати при вирішенні спору, вказуючи про те, що  надати вказаний документ на стадії розгляду справи судом першої інстанції він не мав можливості, оскільки його було отримано лише 03.08.2020 на запит позивача до замовника послуг. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В.
Частиною 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим Кодексом строку, суд у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження зупиняє дію оскаржуваного рішення в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку за необхідне зупинити дію оскаржуваного рішення у зв`язку з відкриттям апеляційного провадження.
Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).
За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно абзацу 4 ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (станом на день звернення з апеляційною скаргою) встановлено, що з 01.01.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2102,00 грн.
Отже, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує 210200,00 грн (2102,00 грн * 100 = 210200,00 грн).
Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога про стягнення 29   437,00 грн., вказана справа, у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України, відноситься до малозначних справ.
Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №925/308/20 за апеляційною скаргою  Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс Груп", розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс Груп"  на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2020 у справі №925/308/20 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 отримана позивачем згідно рекомендованого поштового повідомлення 6113502606019, а відповідачем (скаржником) - згідно рекомендованого поштового повідомлення 1800103223547, 1800103018668, 1800605046746 (в особі представника). 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до   пункту 4    розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України,   пункту 3   розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України,       пункту 3       розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX    від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Закон України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" набрав чинності 17.07.2020. 
Отже, з урахуванням пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)",  який набрав чинності з 17.07.2020, строк на подання учасниками справи додаткових  заяв та клопотань - сплив.
У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19,  колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 ГПК України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджується наявними матеріалами справи, 30.10.2019 відповідач, як експедитор-1, і позивач, як експедитор-2, уклали договір про замовлення послуги експедирування вантажів №112 (далі - договір від 30.10.2019 №112), згідно з п. 1.1 якого експедитор-2 зобов`язався організувати доставку або прийняти і доставити погоджений із експедитором-1 вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій особі, а експедитор-1 зобов`язався сплатити за експедирування/перевезення вантажу погоджену плату.
Згідно з п. 1.2 договору від 30.10.2019 №112, вартість перевезення, порядок розрахунків, форма оплати та інші істотні умови договору погоджується сторонами і вказуються в заявці на перевезення вантажу (додаток №1 до договору).
Відповідно до 1.5 договору від 30.10.2019 №112, факт організації/виконання кожного автомобільного перевезення підтверджується шляхом підписання сторонами відповідних актів виконаних робіт (надання послуг) (далі - акт). Якщо інше не зазначено в заявці, то акт (окрім інформації, яка відповідно до вимог законодавства зазначається в ньому), повинен бути складений державною мовою та обов`язково містити інформацію про: 1) номер/дату договору; 2) номер/дату заявки; 3) маршрут перевезення; 4) вид/марка/реєстраційний номер транспортного засобу. Інформація вказана у акті не повинна суперечити інформації вказаній у заявці/CMR/ТТН, а наявність протиріч прирівнюється до помилки (із наслідками передбаченими договором).
Згідно з п. 3.1 договору від 30.10.2019 №112, ціни в договорі є  договірними, встановленими в національній валюті України - гривні. Загальну ціну договору становить сума усіх цін фрахтів/заявок (ставок за перевезення) за підтвердженими заявками, які було виконано протягом строку дії договору.
У п. 3.2 договору від 30.10.2019 №112  сторони встановили, що ціна фрахту/заявки (ставка за перевезення) i строк її оплати узгоджуються сторонами та зазначається в заявках. Якщо ціну фрахту (ставку за перевезення) визначено в іноземній валюті, то остаточні розрахунки між сторонами здійснюються в гривні за офіційним курсом НБУ на день розвантаження (якщо інше не вказано в заявці), а у випадку, коли сторони визначили розмір неустойки/компенсації в іноземній валюті, її сплата здійснюється також у гривні за офіційним курсом НБУ на день порушення/події (якщо інше не вказано в заявці), а у  випадку, коли сторони визначили розмір неустойки/компенсації в іноземній валюті, то її сплата здійснюється також у гривні за офіційним курсом НБУ на день порушення/події (якщо інше не вказано в заявці).
Пункт 3.5 договору від 30.10.2019 №112 передбачає, що розрахунки за договором здійснюються у безготівковій формі, протягом п`яти банківських днів після підписання сторонами акту (якщо інше не передбачено у Заявці). Надання неповного комплекту документів для здійснення оплати та/або наявність помилок у їх оформленні прирівнюється до їх неподання. У будь - якому випадку під помилками у документах, які перешкоджають здійсненню оплати сторони домовилися рахувати будь - яку невідповідність у інформації яка зазначена у договорі, заявці, акті, CMR/ТТН, рахунку щодо: 1) найменування/місцезнаходження/коду сторін; 2) номеру/дати договору, заявки, акту, рахунку; 3) найменування відправка/перевізника/одержувача; 4) адреси завантаження/розвантаження; 5) назви/реєстраційного номеру транспортного засобу; 6) типу/виду вантажу або ціни фрахту (ставки за перевезення); 7) відсутність відбитку печатки/штампу у договорі, заявці, акті CMR (або обґрунтування правомірності їх відсутності).
31.10.2019 позивач і відповідач у додатку №1 до договору від 30.10.2019 №112 узгодили заявку №319-2 на перевезення 20 т. 86 куб. туби за маршрутом м. Харків, Україна - с. Єжмановіце, Малопольське воєводство, Польща. У цій заявці сторони передбачили усі необхідні для здійснення перевезення вантажу умови, а також вартість послуги з перевезення вантажу у сумі 1100 євро по курсу НБУ на день розвантаження авто та строк оплати цієї послуги - безготівковий розрахунок протягом 14 днів при отриманні оригіналів документів (заявка 2 шт, рахунок, акт - 2 шт, CMR - 2 шт оригінали, договір - 2 шт, тристороння угода - 1 шт, реєстраційні документи, завірені мокрою печаткою (копія вірна) та за умови відсутності помилок у їх  оформленні).
Позивачем виконано свої зобов`язання за договором від 30.10.2019 №112, а саме: здійснено організацію перевезення замовленого відповідачем вантажу за маршрутом м. Харків, Україна - с. Єжмановіце, Малопольське воєводство, Польща, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною СМR №010338від 06.11.2019 (в якій , зокрема, наявні у відповідних графах 22, 23, 24 відмітки про здійснене перевезення вантажу та його отримання вантажоодержувачем), а також підписаним обома сторонами актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.11.2019№ОУ-00359, у якому сторони вказали загальну вартість наданих позивачем відповідачу за заявкою від 31.10.2019 №319-2 послуг в сумі 29437,00 грн.
21.11.2019 позивач надіслав відповідачу передбачені заявкою від 31.10.2019 №319-2 документи, що підтверджується накладною поштової установи 59000464099229, які відповідач одержав 25.11.2019, що відстежується також за допомогою сервісу «Нова пошта» за реквізитами відповідної накладної, а зміст відправлення зафіксовано у відповідному журналі позивача. 
Таким чином, з підписанням сторонами акту здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 14.11.2019 №ОУ-00359 і з надісланням позивачем відповідачу передбачених заявкою від 31.10.2019 №319-2 документів у відповідача виникло зобов`язання протягом 14 днів оплати позивачу надані ним послуги в сумі 29437,00 грн.
Проте, оскільки відповідач надані позивачем послуги у встановлений заявкою від 31.12.2019 №319-2 строк не оплатив, а тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом, в якому просив стягнути 29437,00 грн. боргу за надані послуги

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства в межах доводів апеляційної скарги, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків. 
Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. 
Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання. 
Згідно з ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). 
Стаття 931 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір плати експедиторові   встановлюється  договором транспортного експедирування,  якщо інше не  встановлено  законом.
          Статтею 316 Господарського кодексу України визначено, що за договором  транспортного  експедирування  одна  сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
          Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і  за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом,  укладати від свого  імені  або  від імені клієнта договір перевезення  вантажу, забезпечувати  відправку і одержання вантажу,  а  також  виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.
Також, статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено, що перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути, зокрема, міжнародна автомобільна накладна (CMR). 
          Частина 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачає право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі. 
Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи дійшов висновку, що позивач виконав належним чином умови заявки  від 31.10.2019 №319-2    по договору, а саме: ним було надано експедиторські послуги з організації перевезення вантажу, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною СМR №010338від 06.11.2019, в якій наявні у відповідних графах, зокрема і 22, 23, 24 відмітки про здійснене завантаження та перевезення вантажу та його отримання вантажоодержувачем, перетини митного кордону, тощо, а також підписаним обома сторонами актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.11.2019№ОУ-00359, у якому сторони вказали загальну вартість наданих позивачем відповідачу за заявкою від 31.10.2019 №319-2 послуг в сумі 29437,00 грн., яка визначена з урахуванням п. 3.2  договору. 
В свою чергу, строк оплати наданих послуг було узгоджено сторонами у заявці від 31.10.2019 №319-2, а саме: безготівковий розрахунок протягом 14 днів при отриманні оригіналів документів згідно переліку та за відсутності помилок у їх оформленні, і які  21.11.2019 позивач надіслав відповідачу передбачені заявкою від 31.10.2019 №319-2 документи, що підтверджується накладною поштової установи 59000464099229, які відповідач одержав 25.11.2019, що учасниками спору не заперечувалось. Крім того, матеріали справи не містять будь-яких заперечень відповідача стосовно обсягу наданих послуг, їх вартості, як не містять і будь-яких документальних підтверджень заперечення прийняття відповідних послуг з будь-яких підстав.
Таким чином, обов`язок з оплати отриманих послуг відповідач мав виконати у строк, визначений заявкою від 31.10.2019 №319-2, а саме протягом 14 днів при отриманні оригіналів документів, які отримані відповідачем 25.11.2019, а отже, оплата в сумі 29   437,00 грн. мала бути здійснена у строк до 09.12.2019 включно, чого відповідачем здійснено не було, чим допущено порушення свого грошового зобов`язання перед позивачем та приписи ст. ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.   
Доводи скаржника про те, що умовами договору сторони погодили, що експедитор-1 розраховується з експедитором-2 виключно коштами замовника та виключно після їх отримання експедитором-1, проте, замовник до цього часу не розрахувався з експедитором, а тому відсутні підстави для оплати спірної суми коштів  (29   437,00 грн.) згідно заявки  - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні, необґрунтовані та такі, що спростовуються умовами укладеного між сторонами договору, пунктом 3.5 якого встановлено, що розрахунки за договором здійснюються в безготівковій формі, протягом 5 банківських днів після підписання сторонами акту, якщо інше не передбачено в заявці. А в заявці сторонами чітко передбачено, що строк оплати послуги - безготівковий розрахунок протягом 14 днів при отриманні оригіналів документів за умови їх належного оформлення без помилок. Крім того, у пункті 3.2 договору також передбачено, що строк оплати визначається у заявці. 
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що умови укладеної між сторонами заявки мають пріоритет по відношенню до умов договору, що зокрема узгоджено сторонами у пунктах 3.2 та 3.5 договору, і саме у заявці між сторонами було погоджено строк розрахунку протягом 14 календарних днів після отримання оригіналів документів згідно переліку, тобто, в сукупності отримання оригіналів документів і відсутність заперечень відповідача, - є тією подією, від якої відраховується 14-денний строк на оплату наданих послуг в розумінні ст. 530 Цивільного кодексу України. 
Крім того, доводи скаржника про те, що позивач не вжив усіх заходів, необхідних для належного виконання ним зобов`язання у розумінні ст. 193 Господарського процесуального кодексу України, оскільки жодних листів з уточненнями чи розрахувався замовник на адресу відповідача, не надходило - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані  з огляду на наступне. 
Укладений між сторонами договір є дійсним і обов`язковим для виконання сторонами, а отже в силу приписів статей 204, 629 Цивільного кодексу України породжує для його сторін відповідні права та обов`язки, зокрема право позивача отримати грошові кошти за надані послуги, розмір та обсяг яких документально підтверджено  належними та допустимими доказами в розумінні ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, та обов`язок відповідача їх оплатити. При цьому за змістом статей 598, 599 Цивільногок одекус України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.
Відносини, які виникли між сторонами, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників і регулюються актами цивільного законодавства України. Відсутність у відповідача необхідних коштів, не звільняє його від обов`язку виконати взяте ним зобов`язання за договором, як і невиконання зобов`язань його контрагентами перед ним також не є такою підставою, що узгоджується і з приписами ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України. 
При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що умови укладеного між сторонами договору (зокрема п. 3.1-3.6 договору), як і заявки від 31.10.2019 №319-2, не містять такої умови оплати, як надходження відповідачу коштів від замовника перевезення, а вказаною заявкою чітко узгоджено строк виконання відповідачем свого обов`язку перед позивачем щодо наданих послуг в документально підтвердженому розмірі заявленої до стягнення суми.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем у відзиві на апеляційну скаргу зазначалось про те, що замовником перевезення було здійснено розрахунок з відповідачем 21.11.2019, що підтверджується платіжним дорученням № 5573 від 21.11.2019, яке позивач подав разом з відзивом на апеляційну скаргу, просив долучити до матеріалів справи та врахувати при вирішенні спору, вказуючи про те, що  надати вказаний документ на стадії розгляду справи судом першої інстанції він не мав можливості, оскільки його було отримано лише 03.08.2020 на запит позивача до замовника послуг. 
Щодо долучення вказаного нового доказу на стадії апеляційного розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків. 
Частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що  докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не було наведено винятковості випадку неможливості подання нового доказу (платіжного доручення № 5573 від 21.11.2019) до суду першої інстанції з причин, які не залежали від позивача, у зв`язку з чим вказаний новий доказ судом апеляційної інстанції не приймається до розгляду на стадії апеляційного провадження у справі з огляду на приписи ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 29437,00 грн. боргу за договором №112 та заявкою від 31.10.2019 №319-2 - є законною, обгрунтованою, доведенною належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає задоволенню. 
Також, судом першої інстанції обгрунтовано під час розгляду справи, було присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 4500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу внаслідок задоволення позову та підтвердженості вимог у наведеній частині, а також їх документального доведення позивачем, і скаржник в апеляційній скарзі просив скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове, яким повністю відмовити у задоволені позову. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові та позивачу було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника  викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у  зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Черкаської області  від 18.05.2020 у справі №925/308/20  за наведених скаржником доводів апеляційної скарги. 

Розподіл судових витрат
Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника. 

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс Груп"  на рішення Господарського суду Черкаської області  від 18.05.2020 у справі №925/308/20 - залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Черкаської області  від 18.05.2020 у справі №925/308/20   -    залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс Груп". 
4. Матеріали справи №925/308/20 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                                      С.Р. Станік 

Судді                                                                                К.В. Тарасенко

                                                                                О.В. Тищенко