Ухвала
Іменем України
28 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 585/3717/17
провадження № 51-  5843 ск 20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду:

головуючого                             ОСОБА_1 ,
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу (доповнення) засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання,
встановив:
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 на зазначене судове рішення, в якій він зазначає про його перегляд в касаційному порядку, у зв`язку з тим, що йому було неправильно перераховано судом строк попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст.72 Кримінального кодексу України (далі – КК) та відмовлено у перерахуванні цього строку відповідно до Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року «Про внесення змін до КК щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», згідно якого кінець строку відбування його покарання закінчується в 2022 році. Просить суд касаційної інстанції прийняти рішення щодо ухвали місцевого  суду  про відмову в задоволенні його клопотання про перерахування строку попереднього ув`язнення та  розглянути скаргу з його участю. 
Водночас засуджений ОСОБА_4 подав клопотання, у якому просить суд касаційної інстанції зобов`язати в судовому порядку вирішити питання Генеральною прокуратурою України про його екстрадицію в Луганську область на тимчасово окуповану територію України, до місця його народження: м. Кіровськ Луганської області, оскільки він не має відношення до українського громадянства, розгляд цього питання провести з його участю. 
Роменський міськрайонний суд Сумської області від 24 травня 2018 року, керуючись положеннями ч.5 ст.72 КК, положеннями статей 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання за вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 14 січня 2013 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 
В апеляційному порядку ухвала Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2018 року не переглядалась та у скарзі про це скаржником не зазначено. 
Суд, перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
При цьому, у Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» (заява №23436/03) зазначено, що спосіб, у який ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим законом.
30 вересня 2016 року набрали чинності зміни до Конституції України, які внесені Законом України від 02 червня 2016 року № 1401- VIII «Про внесення змін до Конституції». Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України касаційне оскарження судового рішення забезпечується у визначених законом випадках.
Судові рішення, які  можуть бути оскаржені в касаційному порядку, зазначено в ч.ч. 1 і 2 ст. 424 КПК. Це стосується вироків та ухвал про застосуванняабо відмову у застосуванніпримусових заходів медичного чи виховного характеру суду першоїінстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, судових рішень суду апеляційної інстанції, постановлених щодо зазначених судових рішень суду першоїінстанції, а такожухвал суду першоїінстанції після  їх перегляду в апеляційному порядку та ухвал суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбаченихКПК.
Питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за правилами розділу VIII КПК "Виконання судових рішень" і порядок їхвирішення врегульовано в ч. 6 ст. 539 цього Кодексу, згідно з якою за наслідками розгляду відповідного клопотання (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконанняпокарань, а такожінших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.
В судовихзасіданнях з вирішенняпитань виконання вироку не з`ясовуютьсяпитання щодо факту вчиненнязлочину, наявностідостатньої сукупності доказів, кримінально-правовоїкваліфікації дій засудженого тощо - вони вже з`ясовані на попередніхстадіях кримінального провадження, а тому рішення суду, ухвалені на стадії виконання вироку, не можуть перешкоджати "подальшомупровадженню".
Системне тлумачення статей кримінального процесуального закону дозволяє дійти висновку про те, що рішення суду першої інстанції, яким вирішуються питання, пов`язані з виконанням вироку, та рішення суду апеляційної інстанції, прийняте за результатами розгляду скарги на нього, не підлягають касаційному оскарженню, оскільки таке оскарження не передбачене у статті 539 КПК.
Враховуючи висновок, викладений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 18 березня 2019 року (справа №756/9514/15-к, провадження №51-115кмо17), та положення ч. 1 ст. 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» щодо єдності судової практики та відповідно до ч. 6 ст. 13 цього Закону, суди зобов`язані дотримуватися правозастосовної практики у справах про тотожній предмет оскарження, яким у цьому випадку є можливість касаційного оскарження рішень на стадії виконання вироку.
У згаданій постанові Верховним Судом надано висновок про те, що за змістом пункту 8 ч. 3ст. 129 Конституції України, ч. 2 ст. 424, ч. 6 ст. 539 КПК ухвали суду першої інстанції про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції за результатами такого перегляду оскарженню у касаційному порядку не підлягають.
Як вбачається із копії оскаржуваного судового рішення, ухвала місцевого суду постановлена після внесення до ст.129 Конституції  України змін і  стосується питання, пов`язаного із виконанням вироку,  яке  вирішувалося  судом  в  порядку, передбаченому положеннями статей 537, 539 КПК, внаслідок чого судове рішення, ухвалено за результатами його розгляду не перешкоджає подальшому провадженню відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК, а отже не є предметом перегляду судом касаційної інстанції й у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Що стосується наданої до скарги копії ухвали судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 жовтня 2019 року про призначення розгляду клопотання засудженого ОСОБА_4 щодо зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, то оскарження в касаційному порядку цього рішення діючим кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Вирішення клопотання засудженого ОСОБА_4 в частині зобов`язання Генеральної прокуратури України про здійснення його екстрадиції до м. Кіровська  Луганської області на окуповану територію України, не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції, з урахуванням повноважень, визначених положеннями чинного КПК.
Прохання ОСОБА_4 у скарзі про розгляд касаційної скарги за його участю, не може бути вирішено в даному провадженні, оскільки такі клопотання вирішуються судом касаційної інстанції лише після відкриття касаційного провадження за скаргою та під час підготовки до розгляду кримінального провадження. В даному провадженні Суд не знайшов підстав для відкриття касаційного провадження. 
Керуючись ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2018 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                         ОСОБА_3