ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1072/18  Номер провадження 22-ц/814/2616/20	Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:    Лобова О.А., Одринської Т. В.
при секретарі:  Ачкасовій О.Н. 

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 березня 2020 року, ухвалене суддею Куц Т. О., повний текст рішення складено – 16 березня 2020 року

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 18 червня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/, складає договір про надання банківських послуг. Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконує, у зв`язку з чим станом на 18 червня 2018 року має заборгованість у розмірі 21 253,11 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 5 975,00 грн., заборгованість за процентами - 10 956,54 грн., пеня - 3 071,42 грн., штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) - 1 000,15 грн. АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути зі ОСОБА_1 на його користь заборгованість за вказаним кредитним договором всього у розмірі 21 253,11 грн. та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 березня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 червня 2008 року у розмірі 5 975 грн. та 495,36 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.
У задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом у розмірі 10 956,54 грн., пені у розмірі 3 071,42 грн., штрафів у розмірі 1 250,15 грн. -відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку банку не повернуті. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд вважав, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а саме тіла кредиту у розмірі 5 975 грн. При цьому банківську картку перевипущено у січні 2018 року, останнє погашення заборгованості відповідачем було здійснено також у січні 2018 року, а позов пред`явлено до суду 27 липня 2018 року, тому строк позовної давності банком не пропущено. Крім того, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафу, надані банком витяги не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, тому у цій частині позовних вимог відмовлено у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплати у заяві.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - залишено без задоволення. рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 березня 2020 року - залишено без змін (т.1 а.с. 245-251).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2020 року постанову Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2020 року в частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами, неустойки - скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с. 30-37).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 ) звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських коштів, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 18.06.2008 року. У вказаній заяві, підписаній відповідачем, чітко зазначено: початкова сума кредитного ліміту, вид кредитної картки, базова процентна ставка - 3 % на місяць (36 % річних) на залишок заборгованості; умова щодо сплати штрафу. Своїм підписом на заяві ОСОБА_1 підтвердила факт отримання кредитної картки та ПІН-коду до неї. Отже, умови кредитування щодо сплати процентів та неустойки передбачені безпосередньо у заяві та довідці, особисто підписаних відповідачем. Вважає, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, зокрема розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору, а відповідачем ці докази не спростовані. Таким чином, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав підстав відмовляти у стягненні процентів за користування кредитом, а також неустойки, нарахованої через порушення позичальником своїх зобов`язань. Посилається на відповідні судові рішення Верховного Суду, які судом першої інстанції не враховані.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Таким чином, рішення суду першої інстанції переглядається в апеляційному порядку лише в частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами та неустойки.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 08 червня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» (т.1 а.с. 10).

За умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає договір про надання банківських послуг.

Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконує.

Згідно розрахунку АТ КБ «ПриватБанк» станом на 18 червня 2018 року за ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 21 253,11 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 5975,00 грн., заборгованість за процентами - 10 956,54 грн., пеня - 3 071,42 грн., штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) - 1 000,15 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції визнав, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, надані банком витяги не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, тому у цій частині позовних вимог відмовлено у зв`язку з їх безпідставністю.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами, заборгованість за пенею, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Разом з тим суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявна підписана відповідачем ОСОБА_2 довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування (т.1 а. с. 11).

Крім того, у заяві ОСОБА_2 від 18 червня 2008 року сторонами погоджено проценти за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості (т.1 а.с. 8), ), а тому висновок суду першої інстанції про те, що сторонами не досягнуто згоди про розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами є помилковим та суперечить матеріалам справи, яким суд не надав належної правової оцінки.

Проте, згідно наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку, заборгованість ОСОБА_2 по відсотках за користування кредитом за період з 28.11.2016 року по 18.06.2018 року становить 10 956,54 грн. При цьому, банком застосовано розмір відсоткової ставки 3,5% в місяць на залишок заборгованості, що не відповідає умовам погодженого розміру базової відсоткової ставки - 3%.

Таким чином, підлягає стягненню з ОСОБА_2 заборгованість за процентами відповідно до умов підписаної заяви у розмірі 3%, що відповідно становить 9 391, 32 грн.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, наявні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (штрафу) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» у випадку порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами договору, він сплачує пеню в розмірі 1 % від суми заборгованості, але не менше 10 грн в місяць, нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочення по кредиту або відсоткам 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн. Крім того, при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов`язання за договором понад 120 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн плюс 5% від суми невиконаного зобов`язання.

Згідно з положенням статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимога АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 пені у розмірі 3 071,42 грн. підлягають задоволенню, а у задоволенні вимог про стягнення з штрафів у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 1000,15 грн. (процентна складова) слід відмовити.

Таким чином, у порушення статей 89, 263-265 ЦПК України суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, зокрема заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку та довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які підписані відповідачем, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з матеріалів справи позивач АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду першої інстанції сплатив 1762 грн. судового збору (т. 1 а.с. 34), до суду апеляційної інстанції сплатив 2643 грн. за подання апеляційної скарги (т. 1 а.с. 232), до суду касаційної інстанції відповідно - 3 524,00 грн. (т.2 а.с. 10).

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та з врахуванням часткового стягнення рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 05.03.2020 року сплаченого судового збору з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 6 065,90 грн. судового збору (1033,60 грн. +2 156,70 грн. + 2 875,60 грн.).

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 

Згідно п. 2,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 2,3, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»– задовольнити частково.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 березня 2020 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами, неустойки – скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами, неустойки– задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам за кредитним договором б/н від 18.06.2008 року у розмірі 9 391,32 грн., нарахованої пені у розмірі 3 071,42 грн., на відшкодування понесених судових витрат 6065,90 грн., а всього стягнути 18 528,64 грн. (вісімнадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім тисяч 64 копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       
       Повний текст постанови складено 09 грудня 2020 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                        О. А. Лобов                 Т.В. Одринська